Київський районний суд м. Полтави 
Справа № 552/8340/25 
Провадження №2/552/472/26
РІШЕННЯ
іменем україни

14.04.2026 Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого - судді Самсонової О.А., 
секретар судового засідання – Хрипунова Т.В., 
учасники справи:
позивач - Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства "Полтаватеплоенерго",
відповідач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін справу за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання, - 

В С Т А Н О В И В :

Позивач Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства "Полтаватеплоенерго" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання за період з 01 травня 2022 року по 01 травня 2025 року в сумі 21466 грн 79 коп., які отримані за адресою: АДРЕСА_1 . 
Крім заборгованості за спожиту теплову енергію позивач також просив суд стягнути з відповідачів нарахований індекс інфляції в розмірі 2212 грн 85 коп. та 3 % річних в сумі 562 грн 08 коп. Всього просив стягнути 24241 грн 72 коп.
Ухвалою судді Київського районного суду м. Полтави від 10 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Заперечення від сторін щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили.
Відповідачі ОСОБА_1 ОСОБА_2 відзиву на позов не надали.
Інших заяв по суті справи або клопотань сторони суду не подавали.
В судове засідання представник позивача не з`явився. В матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за його відсутності.
Відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позовних вимог заперечили. При цьому посилались на неправомірне застосування позивачем двоставкового тарифу на послуги замість одноставкового.
Пояснили, що відповідачі продовжують оплачувати послуги за встановленим одноставковим тарифом.
Тому розмір заборгованості позивачем не доведений.
Наданими позивачем доказами не підтверджується обсяг наданих позивачем послуг та не підтверджується наданий до справи розрахунок, який не відповідає встановленим вимогам та не містить необхідних відомостей, за якими можливо перевірити проведені нарахування.
Крім того, позивачем неправомірно під час воєнного стану підвищено тарифи на послуги.
Посилаючись на ці та інші обставини, просили в задоволенні позову відмовити.
Відповідач ОСОБА_2 , яка належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась. З заявами та клопотаннями до суду не зверталась.
Враховуючи відсутність підстав, передбачених ст. 223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в засідання не з`явились.
Заслухавши відповідача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_3 , дослідивши докази у справі, суд приходить до наступних висновків.
Як встановлено судом, відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 є споживачами послуг теплопостачання та постачання гарячої води, що надаються позивачем, Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства «Полтаватеплоенерго», до квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
Вказана обставина підтверджується відомостями з Єдиного державного демографічного реєстру, якими підтверджується, що місце проживання відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.84, 85).
Позивач Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства "Полтаватеплоенерго" за вказаною адресою надає послуги постачання теплової енергії та послуги постачання гарячої води.
Відповідно до ч.3 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Таким чином судом встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 як дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , є споживачами послуг з теплопостачання та постачання гарячої води, які надаються позивачем за вказаною адресою.
Ту обставину, що він є споживачем послуг, які надає позивач, відповідач ОСОБА_1 визнавав в судовому засіданні.
Крім того, встановлено, що за вказаною адресою позивач надавав послуги, які відповідачі прийняли, від їх отримання не відмовлялись і частково їх оплатили.
На підставі викладеного судом встановлено, що між сторонами – ВП «Полтаватеплоенерго» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - склались правовідносини з надання послуг теплопостачання, в яких одна сторона зобов`язана надавати другій стороні послуги теплопостачання, а друга зобов`язана своєчасно здійснювати оплату за споживання і користування послугами.
В даних правовідносинах одна сторона (Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарство «Полтаватеплоенерго») надає другій стороні ( ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ) послуги з теплопостачання та постачання гарячої води, а відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 зазначені послуги приймають та частково оплатили.
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його зобов`язання.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, зокрема, з договорів та інших правочинів.
Згідно з частиною першою статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини другої цієї статті обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом (частина сьома статті 21 цього Закону).
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
За змістом частини першої статті 19 цього Закону відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Наведене відповідає сталій позиції Верховного Суду, сформованій у справах №750/12850/16-ц від 26.09.2018, №642/2858/16 від 06.11.2019.
Правовідносини між сторонами врегульовано індивідуальними договорами про надання послуг.
Індивідуальні договори, що є публічними договорами приєднання, та набули чинності з 01 грудня 2021 року, встановлюють порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії та послуги з постачання гарячої води (далі - Договір), текст яких розміщений на офіційному сайті підприємства http://te.pl.ua.
Заперечуючи проти позову, відповідач ОСОБА_1 та його представник Петушинська Ю.В. посилались на те, що відповідачі не вчиняли жодної дії, направленої на укладення договору, такий договір не підписували.
Проте, суд відхиляє дані доводи відповідача та його предстаника з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).
Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом.
Договори про надання комунальних послуг, у тому числі із співвласниками багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України про затвердження типових публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг.
01 жовтня 2021 року набрали чинності постанови Кабінету Міністрів України №1022 від 08 вересня 2021 року «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 830» та №1023 від 08 вересня 2021 року «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 р. № 1182».
Згідно ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.
Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.
Протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги.
Доказів укладення такого договору співвласниками багатоквартирного будинку по АДРЕСА_2 з виконавцем комунальної послуги відповідачі суду не надали.
Тому, розглядаючи справу на підставі наявних доказів, суд приходить до висновку про те, що між позивачем Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства “Полтаватеплоенерго” та відповідачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 укладено індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії від 01 грудня 2021 року.
Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг, на що відповідач посилається як на одну із підстав заперечень проти позову, сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448 цс 19) та постановах Верховного Суду: від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц (провадження № 61-11107 св 18), від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16 (провадження № 61-26204 св 18), від 04 вересня 2022 року у справі № 201/1807/21 (провадження № 61-2572 св 22), від 07 листопада 2023 року у справі № 643/17352/20 (провадження № 61-9449 св 22), від 22 грудня 2023 року у справі № 607/2611/22 (провадження № 61-9399 св 23).

Згідно пункту 5 Договору позивач взяв на себе зобов`язання надавати комунальні послуги в строки і на умовах, що визначені цим Договором. Цьому обов`язку кореспондує і обов`язок споживача оплачувати надані послуги своєчасно та в повному обсязі.
Нарахування за надані позивачем послуги здійснюються у відповідності до встановлених тарифів, які:
- введені в дію з 01 листопада 2021 року рішенням Полтавської обласної ради від 21.10.2021 № 286 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, що надаються ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», які були застосовані до споживачів категорії «населення» після завершення опалювального сезону 2021-2022, тобто з 01 травня 2022 року;
- введені в дію з 01 жовтня 2022 року рішенням Полтавської обласної ради від 30.09.2022 № 477 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, що надаються ПОКВПТЕ «Полтаватеплоенерго»;
- введені в дію з 01 жовтня 2023 року рішенням Полтавської обласної ради від 28.07.2023 № 669 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, що надаються ПОКВПТЕ «Полтаватеплоенерго», зі змінами, внесеними рішенням Полтавської обласної ради від 26.09.2023 №687;
- введені в дію з 01 жовтня 2024 року рішенням Полтавської обласної ради від 30.08.2024 № 854 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, що надаються ПОКВПТЕ «Полтаватеплоенерго».
Розмір тарифу зазначається на офіційному сайті підприємства: http://te.pl.ua/tarifi/tarifi-dlya-potreb-naselennya/.
Оскільки ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» позбавлено можливості самостійно встановлювати тарифи на надані послуги, або обирати які тарифи застосовувати, а має лише застосовувати тарифи, встановлені відповідними нормативними актами, суд відхиляє посилання відповідачів у судовому засіданні на неправомірне застосування ВП «Полтаватеплоенерго» двоставкових тарифів, що є більшими від тарифів, що діяли у 2021 році.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначаються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Житловим кодексом України та іншими нормативними актами. 
Нормою статті 67 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. 
За нормами ст. 68 ЖК України споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Як передбачено п.5 ч.2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Відповідно до ч.1 та 5 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» одиниця виміру обсягу спожитої споживачем теплової енергії визначається правилами надання відповідної комунальної послуги, що затверджуються уповноваженим законом органом.
Ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.
Відповідно до ч.1 та 5 ст. 22 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» одиниця виміру обсягу спожитої споживачем гарячої води визначається правилами надання відповідної комунальної послуги, що затверджуються уповноваженим законом органом.
Тарифи на комунальну послугу з постачання гарячої води, що виробляється за допомогою систем автономного опалення та/або індивідуального теплового пункту, формуються та встановлюються окремо для кожного багатоквартирного будинку з урахуванням собівартості виробництва надання такої послуги, а також рентабельності суб`єкта господарювання, що провадить таку діяльність.
Діючи в правовідносинах належним чином, відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мали оплачувати одержані ними послуги згідно затверджених тарифів.

Як встановлено судом, відповідачі у період з 01 травня 2022 року по 01 травня 2025 року отримані послуги теплопостачання оплатили не в повному обсязі. У зв`язку з цим за цей період виникла заборгованість в сумі 21466 грн 79 коп.
Дана сума заборгованості нарахована позивачем відповідно до затверджених тарифів.
При цьому суд відхиляє посилання відповідача та його представника на неправомірне нарахування тарифу що містить умовно-постійну частину плати.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з:
плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства;
плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України.
Граничний розмір плати за абонентське обслуговування встановлений постановою Кабінету Міністрів України № 808 від 21 серпня 2019 року «Про встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам за індивідуальними договорами про надання комунальних послуг або за індивідуальними договорами з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг».
Згідно пункту 2 зазначеної постанови граничний розмір плати за абонентське обслуговування, визначений відповідно до цієї постанови, застосовується окремо за кожною комунальною послугою (постачання теплової енергії; постачання гарячої води; централізоване водопостачання; централізоване водовідведення; поводження з побутовими відходами) виконавцями послуг, що нараховують плату за абонентське обслуговування згідно з відповідними договорами
Плата за абонентське обслуговування (з урахуванням податку на додану вартість), визначена відповідно до планованих витрат виконавця (витрат, пов`язаних з укладенням договору про надання комунальної послуги, із здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води), не повинна перевищувати граничного розміру плати за абонентське обслуговування, визначеного відповідно до цієї постанови.
Відповідно до пунктів 2.2. – 2.6. Порядку формування тарифів на послугу з постачання теплової енергії, затвердженого Постанова Національної комісії, що здійснює державне
регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 18.02.2020 № 416 виконавці послуги можуть застосовувати як одноставкові, так і двоставкові тарифи на послугу з постачання теплової енергії, затверджені в установленому порядку.
Розмір одноставкового тарифу на послугу з постачання теплової енергії для споживачів відповідної категорії відповідає тарифу на теплову енергію для споживачів відповідної категорії, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії з урахуванням податку на додану вартість.
Формування двоставкових тарифів на послугу з постачання теплової енергії відбувається за умови наявності у виконавця послуги двоставкового тарифу на теплову енергію, встановленого відповідно до вимог Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання.
Розмір умовно-змінної частини двоставкового тарифу на послугу з постачання теплової енергії, яка компенсує умовно-змінну частину витрат, визначається з розрахунку на 1 Гкал теплової енергії та відповідає умовно-змінній частині тарифу на теплову енергію для споживачів відповідної категорії з урахуванням податку на додану вартість.
Розмір умовно-постійної частини двоставкового тарифу на послугу з постачання теплової енергії як місячної абонентської плати, що компенсує умовно-постійну частину витрат, визначається з розрахунку на 1 Гкал/год приєднаного теплового навантаження та відповідає умовно-постійній частині тарифу на теплову енергію для споживачів відповідної категорії з урахуванням податку на додану вартість.

Розділом 9 Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, затвердженого Постановою НКРЕКП 25.06.2019 № 1174 передбачено, що ліцензіатам, які одержали ліцензію на провадження господарської діяльності з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії, у разі згоди органу місцевого самоврядування, на території якого провадиться зазначена ліцензована діяльність, можуть в установленому порядку встановлюватися двоставкові тарифи на теплову енергію для всіх категорій споживачів. При цьому окремо визначаються умовно-постійна та умовно-змінна частини такого тарифу.
Формування двоставкового тарифу на теплову енергію здійснюється шляхом визначення грошового виразу умовно-змінної (вартість 1 Гкал спожитої теплової енергії) та умовно-постійної (абонентська плата за 1 Гкал/год теплового навантаження) частин тарифу, застосування яких забезпечує планований річний дохід, що дорівнює сумі планованої річної повної собівартості, витрат на покриття втрат підприємств, відповідного планованого річного прибутку (за наявності), коригування витрат, які отримуються за умови застосування одноставкового тарифу, розрахованого відповідно до вимог цього Порядку.
Умовно-змінна частина двоставкового тарифу визначається як плата за 1 Гкал спожитої теплової енергії, що була відпущена з колекторів та/або надходить у теплову мережу ліцензіата, та грошовий вираз планованих витрат на виробництво теплової енергії і витрат на придбання теплової енергії, що змінюються прямо пропорційно зміні обсягу виробництва теплової енергії, розрахованих згідно з вимогами цього Порядку.
Умовно-постійна частина двоставкового тарифу визначається як абонентська плата за 1 Гкал/год теплового навантаження об`єктів теплоспоживання та грошовий вираз планованих витрат на транспортування і постачання теплової енергії, що є постійними і не змінюються прямо пропорційно зміні обсягу виробництва теплової енергії.
Під час формування двоставкових тарифів визначаються планована повна собівартість, витрати на покриття втрат підприємств, планований прибуток від ліцензованої діяльності з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії (за наявності) та коригування витрат відповідно до вимог цього Порядку та здійснюється їх розподіл на умовно-змінну та умовно-постійну частини.
До умовно-змінної частини тарифу включаються витрати на виробництво теплової енергії на котельнях, які перебувають на балансі або у власності, або в користуванні ліцензіата (без урахування витрат на виробництво теплової енергії в системах автономного опалення), витрати на виробництво теплової енергії власними теплоелектроцентралями, теплоелектростанціями, атомними електростанціями, когенераційними установками та установками з використанням альтернативних джерел енергії в тарифах, встановлених органом, уповноваженим встановлювати такі тарифи, витрати на придбання теплової енергії.
До умовно-постійної частини тарифу належать витрати на транспортування та постачання теплової енергії.
Розрахунок умовно-змінної частини двоставкових тарифів на теплову енергію відбувається з урахуванням вимог пунктів 8.5-8.8 глави 8 цього Порядку.
Розрахунок умовно-постійної частини двоставкових тарифів на теплову енергію проводиться шляхом ділення суми витрат, визначених згідно з вимогами пунктів 8.10-8.13 глави 8 цього Порядку, на сумарне теплове навантаження об`єктів теплопостачання споживачів згідно з річними планами виробництва, транспортування та постачання теплової енергії.
Застосування двоставкових тарифів на теплову енергію не звільняє ліцензіата від зобов`язань щодо ведення окремого обліку доходів і витрат за видами ліцензованої діяльності з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії.
Таким чином, умовно-постійна частина плати за послугу теплопостачання є складовою частиною плати за спожиту послугу теплопостачання.
У зв`язку з цим суд відхиляє посилання відповідача та його представника на безпідставне застосування двоставкових тарифів та використання для їх нарахування такого показника як теплове навантаження.

Суд також відхиляє заперечення відповідача та його представника на мораторій під час воєнного стану на підвищення тарифів на послуги, які надає позивач.
При цьому відповідач та його представник посилались на ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування», відповідно до якої протягом дії воєнного стану в Україні та шести місяців після місяця, в якому воєнний стан буде припинено або скасовано, забороняється підвищення тарифів на:
послуги з розподілу природного газу для побутових споживачів;
теплову енергію (її виробництво, транспортування та постачання) для населення;
послуги з постачання теплової енергії для населення та постачання гарячої води для населення.
Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у пунктах 36 – 41 Ухвали від 17 грудня 2025 року у справа № 524/2748/24, провадження № 14-143цс25, необхідність відступу від висновків Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 26 вересня 2024 року у справі № 917/1389/23, яку обґрунтовує колегія суддів в ухвалі про передачу, не пов`язана з запереченням тлумачення відповідних норм матеріального права, а зводиться до незгоди з результатом касаційного розгляду та з висновками судів, які стосуються дослідження та оцінки доказів у конкретній справі, а також встановлених на їх підставі обставин, що не є тотожним правовому висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, про який йде мова в частині третій статті 403 ЦПК України.
У цій постанові Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду послався на фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій, та зазначив:
«…що стаття 1 Закону України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування» є спеціальною нормою, яка, виходячи з буквального тлумачення її змісту:
- містить заборону, тобто вимогу про зобов`язання утриматися від вчинення певної конкретної дії - підвищення тарифів;
- стосується конкретного кола осіб відносин, на які цей Закон розрахований - суб`єктів, що наділені відповідними владними повноваженнями стосовно встановлення таких тарифів або внесення змін до них шляхом підвищення.
Проте відповідач як постачальник теплової енергії за регульованими тарифами до числа таких суб`єктів не віднесений, а у своїй діяльності керується встановленими для нього Полтавською обласною радою тарифами, грошовий вираз яких, як було встановлено судами попередніх інстанцій у цій справі, застосований до позивача на рівні тарифів, встановлених рішенням Полтавської обласної ради від 21.10.2021 № 286 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, що надаються Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства «Полтаватеплоенерго» (які були введені в дію з 01.11.2021), тобто в розмірі, який діяв станом на 24.02.2022.
Отже, враховуючи наведене вище, з урахуванням предмета та підстав заявленого позову, визначеного позивачем відповідача у справі, приписи статті 1 Закону України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування» не підлягають застосуванню до спірних правовідносин».
Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у цій справі вирішував питання про те, чи відноситься відповідач Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго» як постачальник теплової енергії до числа суб`єктів, на яких поширюється дія статті 1 Закону України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування».
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, з урахуванням предмета та підстав заявленого позову, визначеного позивачем відповідача у справі, дійшов висновку, що приписи статті 1 Закону України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування» не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
Крім того, правовідносини у справі № 917/730/23 (постанова Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 04 квітня 2024 року), на яку посилається відповідач та його представник, заперечучи проти позову, у справі № 524/2748/24 не є подібними з правовідносинами до справи № 552/8340/25, оскільки у справі № 524/2748/24 правовідносини стосуються зобов`язання відповідача здійснити перерахунок вартості наданих / отриманих послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води у зв`язку зі зміною постачальника послуг, у справі № 917/730/23 правовідносини стосувалися врегулювання переддоговірного спору в судовому порядку, а у справі № 552/8340/25 – правовідносини стосуються стягнення плати за надані послуги без зміни постачальника таких послуг.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.
Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі.
Оскільки зобов`язання з оплати спожитих житлово-комунальних послуг є солідарним зобов`язанням, позивач мав право звернутись до суду з позовом до будь-кого із споживачів, або до всіх них разом.
Таким чином позовні вимоги про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 підлягають до задоволення.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Зобов`язання, що виникло між сторонами, є грошовим. Тому на вимогу позивача відповідачі зобов`язані сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми.
За період з 01 травня 2022 року по 01 травня 2025 року борг відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за послуги теплопостачання становить 21466 грн 79 коп. Інфляційні втрати підприємства у зв`язку з порушенням строків оплати послуг за цей період становлять 2212 грн 85 коп., 3% річних – 562 грн 08 коп. Всього заборгованість відповідачів з врахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних за цей період становить 24241 грн 72 коп.
Відповідно до ч.3 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення в солідарному порядку заборгованості з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 підлягають до задоволення в повному обсязі.
Таким чином позов підлягає до задоволення в повному обсязі.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судові витрати позивача складаються з витрат на сплату судового збору у розмірі 3028 грн.
Пропорційно до задоволених відносно них позовних вимог з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь позивача необхідно стягнути на відшкодування судових витрат 3028 грн. 00 коп., тобто по 1514 грн. 00 коп. з кожного.
На час розгляду справи судом відповідачі доказів звільнення їх від сплати судового збору суду не надали.
Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Самостійно суд не має права змінити своє рішення при складенні повного судового рішення, вступна та резолютивна частини якого були проголошені судом за результатами розгляду справи.
Тому одержавши після ухвалення рішення у справі та проголошення його вступної та резолютивної частини від відповідача доказів звільнення його від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд вже не може змінити ухвалене ним рішення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 259, 263 – 265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" заборгованість за послуги теплопостачання за період з 01 травня 2022 року по 01 травня 2025 року з врахуванням індексу інфляції та 3% річних в сумі 24241 грн 72 коп. (двадцять чотири тисячі двісті сорок одна гривня сімдесят дві копійки) - солідарно.
Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" по 1514 грн. 00 коп. (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять гривень нуль копійок) з кожного на відшкодування понесених позивачем судових витрат. 

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний термін з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:
позивач - Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства "Полтаватеплоенерго", адреса: м.Полтава, вул. Польська, 2а, код ЄДРПОУ 03338030,
відповідач – ОСОБА_1 , проживаючий: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 , проживаюча: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складено 17.04.2026.

Головуючий        О.А.Самсонова