ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 року	Львів	Справа № 303/1220/25 пров. № А/857/42673/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючої судді -  суддів: 	Хобор Р. Б., Бруновської Н. В., Шавеля Р. М.,	
з участю секретаря судового засідання Богачука Ю.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 жовтня 2025 року, що ухвалила суддя Гутій О.В., у місті Мукачево, у справі № 303/1220/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, 

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просить визнати протиправною та скасувати постанову № 246571 від 12.02.2025 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення в розмірі 850 грн. 00 коп. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 202 КУпАП, справу про адміністративне правопорушення закрити.
02 жовтня 2025 року Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області прийняв рішення, яким постанову № 246571 від 12 лютого 2025 року, яку виніс заступник начальника відділення інспекторів прикордонної служби “ ІНФОРМАЦІЯ_2 ” (тип В) військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 по справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 202 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 850,00 грн. скасував, а справу про адміністративне правопорушення закрив.
Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань з НОМЕР_2 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_3 (військової частини НОМЕР_1 ) користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605,60 грн.
Приймаючи оскаржене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, в силу покладеного на відповідача обов`язку, не довів правомірність оскарженоїї постанови, а тому наявні підстави для скасування постанови № 246571 від 12.02.2025 року, яку виніс інспектор прикордонної служби про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .
Не погодившись із цим рішенням, його оскаржив відповідач, подавши апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, безпідставно ототожнивши копію приписного посвідчення із належним військово-обліковим документом. Так, у період дії воєнного стану громадяни чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі саме оригінал військово-облікового документа у паперовій або електронній формі, а не його копію. Оскільки копія не є документом, що підтверджує стан виконання особою військового обов`язку, перебування позивача у прикордонній смузі без оригіналу відповідного документа свідчить про наявність у діях позивача складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 202 КУпАП.
Окрім того, суд не врахував фактичних обставин справи та письмових пояснень позивача, які підтверджують відсутність у позивача на момент перевірки встановленого додатка “Резерв+” та оригіналів документів.
Наданий позивачем роздрукований витяг не міг вважатися дійсним електронним військово-обліковим документом, оскільки не дозволяв ідентифікувати особу та перевірити відомості за допомогою технічних засобів у Єдиному державному реєстрі.
Заслухавши суддю – доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.
Суд першої інстанції встановив, що 12.05.2025 року заступник начальника відділення інспекторів прикордонної служби “ ІНФОРМАЦІЯ_2 ” (тип В) військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 виніс постанову № 246571 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у вигляді штрафу у розмірі 850 гривень за вчинення правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 202 КУпАП.
Згідно із оскаржуваною постановою, 12 лютого 2025 року приблизно об 11 год. 35 хв. прикордонний наряд “Контрольний пост” відділення інспекторів прикордонної служби “ ІНФОРМАЦІЯ_2 ” (тип В) відділу прикордонної служби “ ІНФОРМАЦІЯ_4 ” (тип Б), на відстані 200 метрів до населеного пункту Велика Бийгань, на відстані 2500 метрів до державного кордону, на напрямку 211 прикордонного знаку (територія Великобийганської територіальної громади Берегівського району), затримав громадянина ОСОБА_1 , який перебував та пересувався в межах прикордонної смуги без військово-облікових документів.
В подальшому, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.202 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850,00 грн.
Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно – правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого. 
Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Вжитий у цій процесуальній нормі термін суб`єкт владних повноважень відповідно до пункту 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Згідно зі статтею 222-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, органи Державної прикордонної служби України розглядають справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням прикордонного режиму, режиму в пунктах пропуску через державний кордон України або режимних правил у контрольних пунктах в`їзду - виїзду, порушенням іноземцями та особами без громадянства законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, невиконанням рішення про заборону в`їзду в Україну, порушенням порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України або виїзду з неї, а також з порушенням порядку в`їзду до району проведення антитерористичної операції або виїзду з нього (статті 202-203-1 (щодо порушень, виявлених у пункті пропуску (пункті контролю) через державний кордон України, контрольному пункті в`їзду-виїзду або контрольованому прикордонному районі), статті 204-2, 204-4).
Від імені органів Державної прикордонної служби України розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право:
начальники органів охорони державного кордону та Морської охорони Державної прикордонної служби України та їх заступники;
інші посадові особи, уповноважені керівником центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону України.
Уповноважені посадові особи органів Державної прикордонної служби України можуть стягувати накладені ними штрафи незалежно від їх розміру в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон, контрольних пунктах в`їзду-виїзду та місцях їх дислокації виключно за допомогою безготівкових платіжних терміналів.
Відповідно до ч. 1 ст. 202 КУпАП України порушення прикордонного режиму, режиму в пунктах пропуску через державний кордон України або режимних правил у контрольних пунктах в`їзду - виїзду - тягне за собою накладення штрафу на громадян від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від ста до ста п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Правові основи організації та діяльності Державної прикордонної служби України, її загальну структуру, чисельність, функції та повноваження визначає Закон України “Про Державну прикордонну службу України” від 03.04.2003 № 661-ІV (далі - Закон № 661-ІV).
Приписами пп. 5, 9, 11 ст. 19 Закону № 661-ІV визначено, що на Державну прикордонну службу України відповідно до визначених законом завдань покладаються: організація запобігання кримінальним та адміністративним правопорушенням, протидію яким законодавством віднесено до компетенції Державної прикордонної служби України, їх виявлення та припинення, здійснення провадження у справах про адміністративні правопорушення згідно із законами; виявлення причин та умов, що призводять до порушень законодавства про державний кордон України, вжиття в межах своєї компетенції заходів щодо їх усунення; контроль за дотриманням прикордонного режиму.
Систему режимних заходів у прикордонній смузі та контрольованому прикордонному районі, які регламентують відповідно до законодавства правила в`їзду, перебування, проживання, пересування громадян України та інших осіб встановлює Положення про прикордонний режим, затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 27.07.1998 № 1147 (далі - Положення № 1147).
Так, відповідно до Закону № 661-ІV, Положення № 1147, з метою забезпечення на державному кордоні України належного порядку Кабінетом Міністрів України встановлюється прикордонна смуга, а також можуть установлюватися контрольовані прикордонні райони. Так, контрольовані прикордонні райони встановлюються, як правило, в межах території району, міста, селища, сільради, прилеглої до державного кордону України або до узбережжя моря, що охороняється органами Державної прикордонної служби України. До контрольованого прикордонного району включаються також територіальне море України, внутрішні води України і частина вод прикордонних річок, озер та інших водойм України і розташовані в цих водах острови.
Відповідно до п. 5 Положення № 1147, контроль за додержанням прикордонного режиму у прикордонній смузі та контрольованому прикордонному районі здійснює Державна прикордонна служба у взаємодії з органами Національної поліції.
Так, відповідно до пп. 2 п. 2 Положення № 1147, контрольований прикордонний район, це ділянка місцевості, яка визначена, як правило, у межах території району, міста, селища та села, прилеглої до державного кордону або до узбережжя моря, що охороняється органами Державної прикордонної служби, а також у межах територіального моря, внутрішніх вод, частини вод прикордонних річок, озер та інших водойм і розташованих у цих водах островів.
Відповідно до п. 7 Положення № 1147, громадяни України, іноземці та особи без громадянства в`їжджають, перебувають, проживають, проваджують роботи і пропускаються у прикордонну смугу з дозволу відповідного органу Державної прикордонної служби, який безпосередньо виконує завдання щодо забезпечення недоторканності державного кордону у визначеній зоні відповідальності, за наявності документів, що посвідчують їх особу. У період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом воєнного стану громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ (у паперовій або електронній формі).
Особи, зазначені у п. 7 та 8 Положення № 1147, на вимогу уповноважених осіб Державної прикордонної служби та органів Національної поліції, а також членів громадських формувань з охорони громадського порядку і державного кордону зобов`язані пред`являти відповідні документи, передбачені цими пунктами (п. 10 Положення).
Указом Президента України “Про введення воєнного стану” від 24.02.2022 № 64/2022, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України “Про правовий режим воєнного стану” в Україні введено воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року, який діяв на момент вчинення відповідних дій та розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Аналіз наведених вище правових норм надає суду апеляційної інстанції підстави для висновку, що у період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом воєнного стану громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років також зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ (у паперовій або електронній формі).
Суд апеляційної інстанції встановив, що 12 лютого 2025 року приблизно об 11 год. 35 хв. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , перебував та пересувався в межах прикордонної смуги без військово-облікових документів, де ОСОБА_1 затримав прикордонний наряд “Контрольний пост” відділення інспекторів прикордонної служби “ ІНФОРМАЦІЯ_2 ” (тип В) відділу прикордонної служби “ ІНФОРМАЦІЯ_4 ” (тип Б), на відстані 200 метрів до населеного пункту Велика Бийгань, на відстані 2500 метрів до державного кордону, на напрямку 211 прикордонного знаку (територія Великобийганської територіальної громади Берегівського району).
Наявніть копій відповідних документів та студентського квитка, на переконання апеляційного суду, не є виконанням обов`язку, який покладається на громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, протягом воєнного стану, під час перебування в прикордонній смузі, мати при собі військово-обліковий документ (у паперовій або електронній формі).
Одночасно апеляційний суд звертає увагу на те, що факт перебування позивача в прикордонній смузі сторони не заперечують.
Отже, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідач правомірно притягнув позивача до адміністративної відповідальності за за вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 202 КУпАП України, а саме за порушення прикордонного режиму.
Статтею 268 КУпАП передбачено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 17 травня 2018 року у справі № 753/4366/17, можливі окремі недоліки оформлення оскаржуваної постанови не спростовують здійсненого адміністративного правопорушення, оскільки окремі дефекти рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування. Якщо спірне рішення прийнято контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення.
У цьому контексті апеляційний суд встановив, що процедура притягнення позивача до адміністративної відповідальності дотримана.

Згідно з частиною 3 статті 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Зважаючи на те, що відповідач довів факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 202 КУпАП, постанову про накладення адміністративного стягнення № 246571 від 12 лютого 2025 року, яку виніс заступник начальника відділення інспекторів прикордонної служби “ ІНФОРМАЦІЯ_2 ” (тип В) військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 по справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 202 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 850,00 грн. необхідно залишити без змін, а позовну заяву без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Отже, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, оскільки висновки суду першої інстанції, не відповідають фактичним обставинам, що є підставою для скасування оскарженого рішення та ухвалення нової постанови.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) задовольнити. 

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 жовтня 2025 року у справі № 303/1220/25 скасувати та прийняти постанову, відповідно до якої постанову про накладення адміністративного стягнення № 246571 від 12 лютого 2025 року залишити без змін, а позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та в касаційному порядку не оскаржується.

Головуюча суддя	 	Р. Б. Хобор 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Р. М. Шавель