Справа № 598/1320/25
провадження № 2/598/66/2026

РІШЕННЯ
іменем України

"22" січня 2026 р.   Збаразький районний суд Тернопільської області
в складі: головуючого судді Гудими І.В.
секретаря Жиляк Н.Я.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в місті Збаражі цивільну справу за позовною заявою ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ТАЛІОН ПЛЮС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в :
До суду звернулося ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ТАЛІОН ПЛЮС» (скорочена назва ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС») з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 08.10.2024 року між ОСОБА_1 та ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ДОПОМОГА» було укладено договір кредитної лінії №918501193, відповідно до умов якого відповідачу надано грошові кошти у розмірі 6000 грн зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів на умовах, визначених договором. Кредитний договір укладено в електронній формі шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Позивач зазначає, що первісний кредитор виконав свої зобов`язання за договором у повному обсязі, перерахувавши кредитні кошти на платіжну картку відповідача, однак відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання не виконала, у зв`язку з чим станом на день звернення до суду утворилася заборгованість. На підставі договору факторингу №МВ-ТП/11 від 03.12.2024 року, укладеного між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором кредитної лінії №918501193 від 08.10.2024 року, що підтверджується реєстром прав вимоги та платіжними документами щодо здійснення фінансування. У зв`язку з набуттям права вимоги позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за вказаним договором у розмірі 14340 грн, а також понесені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн.
Відповідно до ухвали Збаразького районного суду Тернопільської області від 11 липня 2025 року відкрито провадження у даній справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін.
29.09.2025 року до суду від відповідача ОСОБА_1 , в особі її представника – адвоката Зацепіло З.Я., надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач проти задоволення позову заперечує та просить у його задоволенні відмовити повністю. У відзиві зазначено, що відповідач не погоджується з доводами позивача щодо наявності у нього права вимоги за спірним кредитним договором, посилаючись на положення статей 512, 514, 516, 1077 ЦК України. Зазначає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів повідомлення відповідача про відступлення права вимоги, а тому, на її думку, відсутні підстави вважати, що право вимоги перейшло до позивача в установленому законом порядку. Крім того, відповідач стверджує, що позивачем не надано належних первинних документів, які б підтверджували факт перерахування кредитних коштів відповідачу, зокрема платіжних доручень, меморіальних ордерів чи банківських виписок, які відповідали б вимогам статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положення НБУ №75. Вказує, що надані розрахунки заборгованості є внутрішніми документами фінансової установи та не можуть вважатися безспірним доказом існування та розміру заборгованості. Також у відзиві звертається увага на те, що реєстри боржників та документи щодо відступлення права вимоги не містять підписів сторін, які б підтверджували дійсність переходу права вимоги саме до позивача за спірним кредитним договором. Окремо відповідач посилається на положення частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», зазначаючи про обмеження щодо нарахування процентів та штрафних санкцій у визначених законом випадках. Крім того, до суду подано клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу позивача як таких, що є непропорційними складності справи.
07.10.2025 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій позивач заперечує доводи відповідача та просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. У відповіді на відзив позивач зазначає, що факт укладення кредитного договору відповідачем не заперечується, а перерахування кредитних коштів підтверджується платіжною інструкцією та інформацією, отриманою від надавача платіжних послуг. Позивач посилається на норми Закону України «Про платіжні послуги» та зазначає, що ініціювання та проведення платіжної операції здійснюється відповідно до правил платіжної системи, а документальним підтвердженням перерахування коштів є сформовані електронні документи та підтвердження проведення транзакції. Крім того, позивач обґрунтовує правомірність переходу права вимоги до нього на підставі договору факторингу, укладеного з первісним кредитором, посилаючись на статті 512, 514, 1077, 1078 ЦК України, та зазначає, що факт переходу права вимоги підтверджується реєстром прав вимоги та платіжною інструкцією щодо оплати фінансування. Також вказує, що неповідомлення боржника про відступлення права вимоги не звільняє його від обов`язку виконати грошове зобов`язання. Позивач вважає доводи відповідача необґрунтованими, такими, що ґрунтуються на припущеннях, та просить суд врахувати подані докази при вирішенні спору. Також, 07.10.2025 року до суду від представника позивача надійшли заперечення на клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу. У поданих запереченнях позивач просить відмовити у задоволенні такого клопотання, зазначаючи, що витрати на правничу допомогу підтверджені договором про надання правової допомоги, додатковою угодою, актом виконаних робіт та квитанцією про оплату, є реальними, необхідними та співмірними складності справи. Позивач посилається на положення статті 141 ЦПК України та правові позиції Верховного Суду щодо критеріїв розумності та співмірності витрат і вважає доводи відповідача необґрунтованими.
28.10.2025 року представником відповідача адвокатом Зачепіло З.Я. подано до суду додаткові письмові пояснення, в яких представник заперечив проти задоволення позовних вимог. У зазначених поясненнях представник відповідача посилається на те, що позивач не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт належного укладення кредитного договору, фактичну передачу грошових коштів та обґрунтованість розміру заявленої до стягнення заборгованості. Зазначено, що у матеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи, які б підтверджували рух коштів, а розрахунок заборгованості не може вважатися достатнім доказом її існування та розміру. Крім того, представник відповідача звертає увагу суду на те, що розмір нарахованих відсотків та штрафних санкцій є неспівмірним із сумою основного зобов`язання, а тому підлягає оцінці з урахуванням положень статей 549, 551, 625 ЦК України, а також норм Закону України «Про споживче кредитування» та Закону України «Про захист прав споживачів». На думку відповідача, умови договору в частині нарахування відсотків та неустойки є несправедливими, а заявлена до стягнення сума – необґрунтованою. У зв`язку з викладеним відповідач просить суд врахувати подані додаткові пояснення під час розгляду справи та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Представник позивача Дорошенко О.В. в судове засідання не з`явилася, однак на адресу суду від неї надійшла заява, в якій просить проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, хоча про час, день та місце розгляду справи була належним чином повідомлена. 
Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши здобуті під час судового засідання докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. 
При цьому суд виходив із наступного. 
Так, судом встановлено, що 08.10.2024 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (первісний кредитор) та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №918501193, відповідно до якого останній було надано кредитні кошти у розмірі 6000,00 грн шляхом зарахування на банківську картку, зазначену у заявці на сайті кредитора. Дані обставини знайшли своє підтвердження заявкою на отримання грошових коштів в кредит від 08.10.2024 року (а.с.15), паспортом споживчого кредиту продукту «СМАРТ» до Договору №918501193 від 08.10.2024 року (а.с.16), договором кредитної лінії №918501193 від 08.10.2024 року (а.с.17-22), правилами надання коштів та банківських матеріалів у кредит (а.с.23-24).
У матеріалах справи міститься паспорт споживчого кредиту до договору кредитної лінії № 918501193 від 08.10.2024 року, укладеного між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 (а.с.16). Зі змісту паспорта вбачається, що: сума кредиту становить 6000,00 грн; строк кредитування — до 1826 днів (дисконтний період 20 днів, з можливістю продовження та поновлення); тип процентної ставки — фіксована; базова процентна ставка — 365,00 % (при виконанні умов передбачених кредитом можуть надаватися знижки до рівня дисконтної ставки: 3,65% - 365,00% або індивідуальної ставки: 328,00-365,00%).
Паспорт споживчого кредиту сформований в електронній формі та містить відомості про накладення кваліфікованого електронного підпису кредитодавця та електронного підпису позичальника одноразовим ідентифікатором 08.10.2024 року.
Згідно копії договору кредитної лінії №918501193 (а.с.17-22), 08 жовтня 2024 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 укладено в електронній формі договір кредитної лінії №918501193. Відповідно до п.2.1, 2.3, кредитодавець надає позичальнику перший транш кредиту у сумі 6000 грн 00 коп.. Відповідно до п.8.3 базова процентна ставка встановлена у розмірі 1,00 % в день від суми залишку кредиту, що становить 365,00 відсотків річних.
Договір укладено та підписано сторонами в електронній формі, зокрема відповідачем договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором YKHB. Вказаний кредитний договір містить особисті дані відповідача, його місце проживання, податковий номер, електронну адресу, номер телефону (розділ 15 Договору).
Згідно з підтвердженням щодо здійснення переказу грошових коштів, ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» перерахувало відповідачу 6000,00 грн (а.с.25), що також підтверджується довідкою товариства (а.с.25) та довідкою і випискою з рахунку АТ КБ «ПриватБанк» за період з 08.10.2024 по 08.10.2024 року, наданими на запит суду (а.с.123–124). Із зазначеної банківської виписки вбачається, що 08.10.2024 року на картковий рахунок відповідача зараховано грошові кошти у сумі 6000,00 грн, із відображенням відповідної платіжної операції, що підтверджує фактичне отримання відповідачем кредитних коштів. 
ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» виконало умови кредитного договору та перерахувало на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в загальному розмірі 6000 грн. В свою чергу відповідач (позичальник) порушила виконання умов вищевказаного кредитного договору, у зв`язку з чим виникла заборгованість на загальну суму 14340, що складається з заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 6000,00 грн, заборгованості за процентами в розмірі 8340 грн. Дана обставина знайшла своє підтвердження розрахунками заборгованості (а.с.14-15).
Відповідно до договору факторингу №МВ-ТП/11, укладеного 03.12.2024 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» (а.с.11-12), реєстру прав вимоги (а.с.79-82), платіжної інструкції кредитного переказу коштів (а.с.14), ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» відступило ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» право вимоги до відповідача за даним кредитним договором №918501193 від 08.10.2024 року.
Частиною 1 статті 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Таким чином, «ТАЛІОН ПЛЮС» наділено правом грошової вимоги до відповідача в умовах за договором кредиту №918501193 від 08.10.2024 року.
Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право у встановленому законом порядку звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до норм ст.ст. 11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмовій формі (ст.ст. 1054, 1055 ЦК України, ст.13 Закону України «Про споживчий кредит»).
Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Аналогічні положення містить норма ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За змістом ст.ст.202, 205, 207, 639 ЦК України договір, як різновид правочину, вважається таким, що вчинений у письмовій (електронній) формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Особливістю спірних правовідносин у даній справі є укладання договорів про надання фінансових послуг через інформаційно-телекомунікаційну систему товариства, доступ до якої забезпечується через веб-сайт товариства або мобільний додаток. З урахуванням даної обставини, застосуванню підлягають наступні положення законодавства.
Відповідно до п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Порядок укладення електронного договору передбачений ст.11 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до положень даної статті, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст.12 Закону).
Вказані електронні договори укладені сторонами шляхом ідентифікації позичальника та використання ним електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, що узгоджується з вимогами законодавства. Такі договори прирівнюється до договорів, укладених у письмовій формі.
За змістом ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно зі ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_1 не виконала належним чином взяті на себе зобов`язання за договором №918501193 від 08.10.2024 року щодо повернення отриманих грошових коштів у встановлені договором строки. Внаслідок неналежного виконання зобов`язань за відповідачем обліковується заборгованість за вказаним кредитним договором, яка складається з тіла кредиту, нарахованих процентів за користування кредитом.
Оцінюючи доводи відповідача, викладені у відзиві та додаткових письмових поясненнях, суд приходить до висновку про їх необґрунтованість з огляду на таке.
Посилання відповідача на відсутність належних доказів переходу права вимоги до позивача спростовуються матеріалами справи, зокрема договором факторингу №МВ-ТП/11 від 03.12.2024 року, реєстром прав вимоги та платіжною інструкцією щодо оплати фінансування, які підтверджують відступлення первісним кредитором права грошової вимоги за кредитним договором №918501193 саме на користь ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС». Неповідомлення боржника про відступлення права вимоги не впливає на дійсність такого правочину та не звільняє боржника від обов`язку виконати грошове зобов`язання належному кредитору.
Доводи відповідача щодо відсутності належних доказів фактичного перерахування кредитних коштів також не знайшли свого підтвердження, оскільки матеріали справи містять підтвердження здійснення переказу, довідку кредитодавця та банківську виписку, надану на запит суду, з якої вбачається зарахування 08.10.2024 року на картковий рахунок відповідача 6000,00 грн. Вказані докази поряд з іншими підтверджують факт надання кредиту.
Посилання відповідача на те, що розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи, не можуть бути підставою для відмови у позові, оскільки такий розрахунок оцінюється судом у сукупності з іншими доказами у справі та узгоджується з умовами кредитного договору.
Щодо тверджень відповідача про несправедливість умов договору та неспівмірність нарахованих процентів, суд зазначає, що кредитний договір укладено сторонами добровільно, його умови відповідають вимогам законодавства, а підстав для визнання його недійсним чи окремих його положень — несправедливими у встановленому законом порядку — відповідачем не заявлено.
Таким чином, наведені відповідачем доводи не спростовують встановлених судом обставин щодо укладення кредитного договору, отримання кредитних коштів та наявності заборгованості за тілом кредиту.
Встановивши факт надання відповідачу 6000,00 грн та невиконання нею обов`язку щодо їх повернення, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення суми основного боргу.
Разом з тим, вирішуючи питання щодо можливості стягнення з відповідача нарахованих процентів за користування кредитом, суд враховує спеціальні норми законодавства, які регулюють соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей. Судом встановлено, що відповідач є дружиною військовослужбовця ОСОБА_2 , який проходить військову службу під час дії воєнного стану, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.57), довідкою військової частини НОМЕР_1 №1-в/529 від 30.05.2025 року (форма 5) (а.с.57). 
Відповідно ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави.
За таких обставин, суд вважає за необхідне застосувати положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», якими передбачено державні соціальні гарантії військовослужбовцям та членам їх сімей, у тому числі щодо звільнення від сплати процентів за користування кредитними зобов`язаннями на період проходження військової служби. З огляду на те, що нарахування процентів за користування кредитом у даному випадку здійснювалося у період проходження військової служби військовослужбовцем, дружиною якого є відповідач, суд доходить висновку, що нараховані проценти за користування кредитом у розмірі 8340 грн не підлягають стягненню з відповідача.
Щодо судових витрат, суд зазначає наступне.
Позивач просив стягнути з відповідача в його користь витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн та судовий збір в розмірі 2422,40 грн.
Відповідно до ч.1, ч.2 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку з тим, що позовні вимоги задоволено частково, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір, виходячи з такого розрахунку.
Сума задоволених вимог позивача складає 6000 грн зі заявлених 14340 грн, тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 1013,55 грн (6000 грн х 2422,40 грн : 14340 грн = 1013,55 грн).
Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами (частина 1, 2 статті 137 ЦПК України).
Частина 4 ст.137 ЦПК України визначає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу в матеріалах справи наявні такі докази: копія договору про надання правової допомоги №5 від 02.12.2024 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» (як клієнт) та Адвокатським об`єднанням «ЛІГА ЮРИДИЧНИХ ТЕХНОЛОГІЙ ТА ІННОВАЦІЙ» (а.с.26-29), копія ордеру (а.с.26), копія акту приймання-передачі наданих послуг від 30.12.2024 року (а.с.29), копія платіжної інструкції кредитного переказу коштів (а.с.30). 
При вирішенні питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу у даній справі, суд приймає до уваги характер спірних правовідносин, складність справи, яка розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, ціну позову, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17).
Відтак, суд вважає, що сума витрат понесених позивачем на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн є завищеною. Враховуючи складність справи, наданий адвокатом обсяг послуг, затрачений час на надання таких послуг, критерій реальності таких витрат, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну (правничу) допомогу у розмірі 2000,00 грн.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.11, 15, 16, 202, 205, 207, 509, 525, 526, 530, 610, 611, 612, 629, 639, 1048, 1054, ЦК України, ст.ст. 19, 76, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», суд,
у х в а л и в :
Позовну заяву задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) в користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ТАЛІОН ПЛЮС» (місцезнаходження м.Чернігів вул.Жабинського, буд.13, інд.14017, код ЄДРПОУ 39700642) 6000 (шість тисяч) гривень заборгованості за договором кредитної лінії №918501193 від 08 жовтня 2024 року.
В решті позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) в користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ТАЛІОН ПЛЮС» (місцезнаходження м.Чернігів вул.Жабинського, буд.13, інд.14017, код ЄДРПОУ 39700642) 1013 (одну тисячу тринадцять) гривень 55 копійок сплаченого судового збору та 2000 (дві тисячі) гривень понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження – якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Дане рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне рішення суду складено та підписано 27 січня 2026 року.

СУДДЯ        Ігор ГУДИМА