Справа № 192/2214/25 
Провадження № 2/192/433/26 
РІШЕННЯ
Іменем України

31 березня 2026 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Щербини Н. О.,
за участю секретаря судового засідання – Короти Л. С., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Солоне Дніпровського (Солонянського) району Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором.
На обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 10 вересня 2019 року між ТОВ «Міолан» та ОСОБА_2 було укладено Кредитний Договір № 8671721 (далі - кредитний договір). На підставі укладеного кредитного договору відповідач отримав кредит у розмірі 8 000 гривень зі строком кредиту - 30 днів, а сукупна вартість кредиту становить 24 гривні в грошовому виразі та 4 % річних у процентному значені.
Позивач зазначає, що кредитодавець здійснив переказ коштів у розмірі 8 000 гривень на картку відповідача і позичальник зобов`язався повернути кошти, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. 
20 лютого 2020 року між ТОВ «Міолан» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» було укладено договір факторингу № 47 МЛ, відповідно до якого позивач набув право вимоги за кредитним договором № 8671721.
Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, у зв`язку із чим відповідно до розрахунку заборгованості станом на 13 лютого 2020 року виникла заборгованість, яка складається із заборгованості за сумою кредиту в розмірі 8 000 гривень 00 копійок; заборгованості за сумою відсотків – 7 850 гривень 64 копійки та нарахована пеня в розмірі 3 040 гривень 00 копійок, а всього 18 890 гривень 64 копійки, від сплати яких відповідач ухиляється. 
Представник позивача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився. Згідно поданої заяви просив суд розглянути справу без участі представника позивача та позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с.163).
Відповідач у судове засідання не з`явився. Про дату та час розгляду справи був належним чином повідомлений за зареєстрованим місцем проживання. Надала відзив на позов, згідно якого визнала факт наявності заборгованості за спірним договором в частині отриманої суми кредиту. В частині нарахованих відсотків не погоджується з таким нарахуванням, оскільки вважає, що сукупна вартість кредиту становить лише 24 гривні. Щодо нарахованої пені, то оскільки вона є дружиною військовослужбовця з посиланням на норми Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» вважає, що нарахування пені є неправомірним.
Позивач відповідь на відзив не надавав. 
У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку спрощеного позовного провадження, оскільки справа у відповідність до ст. 19 ЦПК України є малозначною.
Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.
Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Судом встановлено, що 10 вересня 2019 року між ТОВ «Міолан» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 8671721, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 8 000 гривень зі строком кредиту - 30 днів. Згідно умов кредитного договору позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом на умовах та в терміни, що визначені договором. 
Згідно п. 1.3 договору, сукупна вартість кредиту складає 24 гривні в грошовому виразі та 4 % річних у процентному значенні, і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1- 1.5.2 договору. Сукупна вартість кредиту розрахована виходячи з припущення, що кредитний договір залишиться чинним протягом погодженого строку та що позикодавець і позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому договорі. Пункт 1.5.1. та 1.5.2 кредитного договору дає пояснення, що комісія за надання кредиту: 0.00 грн., яка нараховується за ставкою 0.00 % від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом: 24 гривні, які нараховуються за ставкою 0.01 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Тип процентної ставки за цим договором: фіксована.
Згідно п. 1.6 кредитного договору - стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 2 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, а особливості нарахування процентів визначені в п.2.2.3 цього договору. Проценти за користування кредитом нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена в п. 1.6. цього договору, яка є незмінною протягом всього строку фактичного користування кредитом позичальником, включаючи строк, що настає за терміном (датою) повернення кредиту, визначеним п.1.4, якщо позичальник всупереч умовам цього договору продовжує користуватися кредитом (а.с.13-16). 
Відповідач у відзиві на позов не заперечувала факт отримання нею кредиту в сумі 8 000 гривень 00 копійок (а.с. 76-83), як не заперечувала і факт наявності заборгованості зі сплати тіла кредиту. 
Судом встановлено, що згідно платіжного доручення № 405429 від 10 вересня 2019 року ТОВ «Міолан» перерахувало ОСОБА_2 8 000 гривень (а.с.17), а докази повернення отриманої суми кредиту відповідач суду не надала та не заперечувала наявність заборгованості на вказану суму. 
Також судом встановлено, що 20 лютого 2020 року між ТОВ «Міолан» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» було укладено договір факторингу № 47 МЛ, відповідно до якого позивач набув право вимоги за договором № 8671721 (а.с.20-24).
Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора в зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Зі змісту ст. 1078 ЦК України випливає, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Згідно ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Проте, відповідач не надав суду доказів, які б спростували твердження позивача щодо невиконання ним умов договору, наявність заборгованості за цим договором, а також її розмір.
Таким чином, під час розгляду справи судом було встановлено, що відповідач, порушивши зобов`язання за умовами договору, має заборгованість перед позивачем за кредитним договором по тілу кредиту на загальну суму 8 000 гривень 00 копійок, яка жодними належними та допустимими доказами не спростована відповідачем, а тому підлягає стягненню на користь позивача. Тому в цій частині позов підлягає задоволенню. 
Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення 7 850 гривень 64 копійки відсотків за користування кредитними коштами та пені в розмірі 3 040 гривень 00 копійок суд вважає, що такі вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне. 
Пунктом 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що сфера дії цього закону поширюється на: військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей.
Національний банк України в листі від 02 вересня 2014 року №18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та процентів за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року №322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною.
Відповідач у відзиві на позов вказала, що є дружиною військовослужбовця – ОСОБА_3 та надала копію актового запису про шлюб № 87 від 09 вересня 2016 року (а.с.85), копію військового квитка ОСОБА_3 . Згідно відміток в п. 11 військового квитка ОСОБА_3 , останній призваний на військову службу за мобілізацією 26 лютого 2022 року (а.с.116-118). 
Тобто, з поданих документів судом встановлено, що з 10 вересня 2019 року відповідач ОСОБА_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , який з 26 лютого 2022 року є військовослужбовцем. Позивач не подав суду заперечень або доказів на спростування вказаної інформації. 
Згідно положень Сімейного кодексу України відповідач є членом сім`ї військовослужбовця та на неї розповсюджуються норми Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Частиною 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави.
Таким чином, нарахування позивачем 7 850 гривень 64 копійки відсотків за користування кредитними коштами та пені в розмірі 3 040 гривень 00 копійок суд вважає безпідставним з урахуванням норм «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та встановлених під час розгляду обставин. 
У зв`язку із викладеним вище, суд приходить до висновку, що підстави для стягнення з відповідача процентів за кредитним зобов`язанням та нарахованої пені відсутні, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Стосовно стягнення судових витрат на правову допомогу.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
У ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано договір про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01 липня 2025 року, акт № 1526 наданих послуг від 05 серпня 2025 року, детальний опис наданих послуг до акту № 1526 за договором про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01 липня 2025 року, ордер на надання правничої допомоги (а.с.28-30). В позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача витрати та правову (правничу) допомогу в розмірі 8 000 гривень 00 копійок (а.с.65). 
Відповідач у відзиві на позов заперечувала проти такого розміру витрат, оскільки позивач не надав докази про їх оплату. Також вважала, що поданий позов є шаблонним, а тому просила покласти всі витрати на позивача та лише частково задовольнити позовні вимоги (а.с.83). 
Суд вважає, що у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог з відповідача підлягає стягненню на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000 гривень 00 копійок, а позиція суду відповідає позиції ВС, яка викладена в постанові від 13 березня 2025 року по справі № 275/150/22, згідно якої Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Суд вважає, що оскільки позов було задоволено частково та з урахуванням конкретних обставин цієї справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, витрати позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000 гривень 00 копійок будуть достатніми та співмірними з ціною позову та категорією справи. 
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що розмір судового збору в разі якщо позовна заява майнового характеру подається юридичною особою, становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Тобто, вказаним Законом імперативно встановлено мінімальний розмір судового збору на рівні 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на день подання позову становив 3 028 гривень 00 копійок. 
У зв`язку з тим, що розмір задоволених позовних вимог та стягнутої з відповідача заборгованості передбачає сплату позивачем судового збору в мінімальному встановленому законом розмірі, тому суд вважає, що підстави для пропорційного стягнення сплаченого судового збору відсутні.
Таким чином, у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 2 422  гривні 40 копійок, сплачений ним під час звернення з позовом до суду з дотриманням коефіцієнту 0,8 у зв`язку з поданням позову через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» (а.с. 43).

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 81, 141, 247, 259, 263-265, 274, 279, 280 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (79018, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корп. 28, код у ЄДРЮОФОПГФ - 35234236) до  ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором, – задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (79018, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корп. 28, код в ЄДРЮОФОПГФ - 35234236) заборгованість за Кредитним договором № 8671721 від 10 вересня 2019 року за сумою кредиту в розмірі 8 000 (вісім тисяч) гривень 00 копійок, відмовиш в задоволенні решти позову. 

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (79018, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корп. 28, код в ЄДРЮОФОПГФ - 35234236) витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (79018, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корп. 28, код в ЄДРЮОФОПГФ - 35234236) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок. 

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складене 31 березня 2026 року. 

Суддя Н. О. Щербина