ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ

29607, м. Хмельницький, майдан Незалежності, 1, e-mail: inbox@km.arbitr.gov.ua, тел.(0382)71-81-84
_______________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
"24" березня 2026 р. Справа № 924/72/26 

м. Хмельницький
Господарський суд Хмельницької області у складі судді Заверухи С.В., з участю секретаря судового засідання Тлустої У.О., розглянувши справу у залі судового засідання № 306
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», м. Київ
до Комунального підприємства «Славутське житлово-комунальне об`єднання», м. Славута Хмельницької області
про стягнення 5713027,11 грн заборгованості,

Представники сторін:
від позивача: Бернацька О.В. - адвокат 
від відповідача: Ішмуратов Н.А. - представник згідно виписки 

У судовому засіданні 24.03.2026 відповідно до ст. 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

Процесуальні дії по справі.
Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 27.01.2026 прийнято справу № 924/72/26 до розгляду, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.
Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 24.02.2026 закрито підготовче провадження у справі № 924/72/26 та призначено справу до судового розгляду по суті.
Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання. 
Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» звернулося з позовом до суду про стягнення з Комунального підприємства «Славутське житлово-комунальне об`єднання» 5713027,11 грн заборгованості на підставі договору постачання природного газу від 20.09.2024 № 8718-ТКЕ(24)-21. Свої вимоги позивач мотивує тим, що на виконання умов зазначеного договору позивач у період жовтень 2024 року – березень 2025 року передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 35509383,54 грн, що підтверджується відповідними актами приймання-передачі природного газу. Однак, оплату за переданий газ відповідач здійснив лише частково на суму 29796356,43 грн, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема вимоги пункту 5.1 договору. Станом на момент пред`явлення позову борг відповідача становить 5713027,11 грн.
19.02.2026 представником позивача подано до суду відповідь на відзив, де зазначив, що наявність заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію та послуги з її постачання не є достатньою підставою для звільнення теплопостачальних та теплогенеруючих організацій від обов`язку оплатити спожитий ними природний газ. Крім того, процедура врегулювання заборгованості за рахунок видатків із Державного бюджету є чітко регламентованою та здійснюється на підставі укладеного договору про організацію взаєморозрахунків. Щодо наданих відповідачем протоколів територіальних комісій, якими, як стверджує відповідач, має бути погашена заборгованість за спожитий природний газ за спірним договором коштами зазначеними у них, то позивач вказує, що у вказаних протоколах відсутнє посилання, що цими сумами має бути погашена заборгованість за спожитий природний газ за спірним договором. Відтак, відповідачем не доведено належними доказами, що надані протоколи стосуються спірного Договору і відсутність обов`язку виконати зобов`язання за договором постачання природного газу. Тобто протокол територіальної комісії - це документ, який лише фіксує різницю між отриманим прибутком та прибутком, який могла отримати теплопостачальна організація при застосуванні економічно обґрунтованого тарифу і жодним чином не стосується спірного договору постачання природного газу, вважає позивач. Окремо позивач відмітив, що відсутність коштів на рахунках, або фінансування з державного бюджету, або заборгованість контрагентів відповідача або скрутне становище не є винятковою обставиною для не виконання відповідачем договірних зобов`язань.
16.02.2026 представником відповідача (керівником Яцюком В.В.) подано до суду відзив на позовну заяву, у якому відповідач зазначає, що Комунальне підприємство «Славутське житлово-комунальне об`єднання» не відмовляється від сплати боргу та визнає свою заборгованість, але у зв`язку з фінансовою кризою потребує додаткового часу для її погашення. Також відповідач наголосив, що виконання своїх зобов`язань не в повному обсязі викликане виключно об`єктивними обставинами, що не залежать від волі Підприємства, а саме: відсутністю достатніх обігових коштів; наявністю значної заборгованості перед іншими кредиторами; суттєвим зменшенням доходів підприємства; залежністю підприємства від споживачів, які несвоєчасно здійснюють оплату за отримані послуги, що унеможливлює вчасне виконання фінансових зобов`язань; наявністю у великої частини клієнтів відповідача власних фінансових труднощів, що негативно впливає на платоспроможність підприємства. Крім того, відповідач виділив одну з найголовніших причин скрутного фінансового становища підприємства – це мораторій на перегляд тарифів.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 191 ГПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 46 ГПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.
Проаналізувавши зміст і суть поданого представником відповідача відзиву від 16.02.2026 та взявши до уваги положення ст. 191 ГПК України, суд відзначає, що викладена у відзиві позиція керівника відповідача Яцюка В.В. за своєю суттю та змістом є заявою про визнання позову відповідачем в частині заявленої до стягнення заборгованості.
За положеннями ч. 4 ст. 191 ГПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Матеріали справи не містять доказів того, що визнання відповідачем позову у цій справі суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку про ухвалення у справі № 924/72/26 судового рішення.
Присутні учасники процесу підтримали доводи викладені в заявах по суті справи. 
Перелік обставин, які є предметом доказування; та доказів, якими сторони підтверджують або спростовують наявність даних обставин.
20.09.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (Постачальник) та Комунальним підприємством «Славутське житлово-комунальне об`єднання» (Споживач) укладено договір про постачання природного газу № 8718-ТКЕ(24)-21, відповідно до п. 1.1. якого Постачальник зобов`язується поставити Споживачу, який є виробником теплової енергії в розумінні підпункту 1 пункту 4 Положення, природний газ, а Споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору.
Згідно з п. 2.1. договору Постачальник передає Споживачу на умовах цього договору замовлений Споживачем обсяг (об`єм) природного газу у період з жовтня 2024 року по 30 квітня 2025 року (включно), в кількості 4996,24000 тис. куб. метрів, в тому числі по місяцях (далі також – розрахункові періоди): жовтень 2024 року – 172,59079; листопад 2024 року – 806,57400; грудень 2024 року – 978,94300; січень 2025 року – 1245,14300; лютий 2025 року – 969,92950; березень 2025 року – 752,40300; квітень 2025 року – 70,65671.
За положеннями підпункту 2.2.1. пункту 2.1. договору обсяг І (фіксований) природного газу використовується споживачем для потреб виробництва теплової енергії для надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води населенню та/або постачання теплової енергії як товарної продукції для зазначених потреб.
Обсяг ІІІ (фіксований) природного газу використовується споживачем для виробництва теплової енергії для надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої вводи бюджетним установам/організаціям та релігійним організаціям, закладам охорони здоров`я державної та комунальної власності, підприємствам, установам та організаціям, що перебувають в управлінні Державного управління справами, та/або постачання теплової енергії як товарної продукції для зазначених потреб.
Обсяг ІІ природного газу використовується Споживачем для потреб, відмінних від тих, що покриваються за рахунок обсягів І (фіксований) та ІІІ (фіксований).
За умовами пункту 3.1. договору Постачальник передає Споживачу у загальному потоці природний газ у внутрішній точці виходу з газотранспортної системи. Право власності на природний газ переходить від Постачальника до Споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ Споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.
Пунктом 3.5. договору передбачено, що приймання-передача газу, переданого Постачальником Споживачу у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу.
У п. 4.1. договору сторонами були визначені умови щодо ціни на природний газ, а саме: ціна на природний газ, який постачається за договором, встановлюється наступним чином:
- ціна обсягів газу, визначених у пункті 2.1. договору як Обсяг І (фіксований) за 1000 куб. м газу без ПДВ – 6183,33 грн, крім того ПДВ за ставкою 20 %, всього з ПДВ – 7420,00 грн;
крім того, тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи - 124 грн 16 коп. без ПДВ, коефіцієнт, який застосовується при замовленні потужності на добу наперед у відповідному періоді на рівні 1,10 умовних одиниць, всього з коефіцієнтом - 136,576 грн, крім того ПДВ 20 % - 27,315 грн, всього з ПДВ - 163 грн 89 коп. за 1000 куб. м.
Всього ціна газу для Обсягу І (фіксований) за 1000 куб. м з ПДВ, з урахуванням тарифу на послуги транспортування та коефіцієнту, який застосовується при замовленні потужності на добу наперед, становить 7583 грн 89 коп. (підпункт 4.1.1. договору).
Ціна обсягів газу, визначених в пункті 2.1 договору як Обсяг III (фіксований) за 1000 куб. м газу без ПДВ - 13658 грн 33 коп., крім того ПДВ за ставкою 20 %, всього з ПДВ - 16390 грн 00 коп.; 
крім того тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи - 124 грн 16 коп. без ПДВ, коефіцієнт, який застосовується при замовленні потужності на добу наперед у відповідному періоді на рівні 1,10 умовних одиниць, всього з коефіцієнтом - 136,576 грн, крім того ПДВ 20 % - 27,315 грн, всього з ПДВ - 163 грн 89 коп. за 1000 куб. м.
Всього ціна газу для обсягу ІІІ (фіксований) за 1000 куб. м з ПДВ, з урахуванням тарифу на послуги транспортування та коефіцієнту, який застосовується при замовленні потужності на добу наперед, становить 16553 грн 89 коп. (підпункт 4.1.3. договору).
Відповідно до пункту 5.1. договору Споживач здійснює розрахунок за придбані обсяги природного газу в наступному порядку:
- 70 % вартості фактично переданого відповідно до акту/актів приймання-передачі природного газу - до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу;
- остаточний розрахунок за фактично переданий, відповідно до акту/актів приймання-передачі, природний газ - до 15-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому Споживач повинен був сплатити 70 % грошових коштів за відповідний розрахунковий період.
У разі відсутності акту/актів приймання-передачі фактична вартість переданого споживачу природного газу розраховується відповідно до умов підпункту 3.5.3 пункту 3.5 договору.
Згідно з п. 5.4. договору оплата за природний газ здійснюється Споживачем шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Постачальника, зазначений в розділі 14 цього договору. Споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до п. 5.1. цього договору.
За умовами п. 6.2. договору Споживач зобов`язаний, зокрема, виконати умови пунктів 2.1., 3.3., 5.1. та 5.2. цього договору; прийняти газ на умовах цього договору, своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу в розмірі та порядку, що передбачені цим договором та використовувати його відповідно до умов цього договору.
Як передбачено п. 7.1. договору, за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором.
У пункті 13.1. договору сторони визначили, що даний договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підписів печаткою (за наявності) або з дати накладення уповноваженим представником однієї зі сторін останнього у часі КЕП/УЕП, та діє до "30" квітня 2025 р. включно, а в частині розрахунків – до повного їх виконання. Продовження або припинення договору можливе за взаємною згодою сторін шляхом підписання додаткової угоди до договору.
Договір підписаний позивачем та відповідачем за допомогою електронних підписів.
На виконання умов договору позивачем поставлено, а відповідачем прийнято природний газ згідно з актами приймання-передачі природного газу, а саме: від 30.11.2024 на суму 4045855,18 грн, від 30.11.2024 на суму 277704,40 грн, від 30.11.2024 на суму 1837736,09 грн, від 31.12.2024 на суму 4536791,21 грн, від 31.12.2024 на суму 373531,67 грн, від 31.12.2024 на суму 2186745,00 грн, від 31.01.2025 на суму 4845029,24 грн, від 31.01.2025 на суму 457004,29 грн, від 31.01.2025 на суму 2236187,80 грн, від 28.02.2025 на суму 5257812,20 грн, від 28.02.2025 на суму 3265572,92 грн, від 28.02.2025 на суму 134039,54 грн, від 31.03.2025 на суму 3360446,95 грн, від 31.03.2025 на суму 2694927,05 грн. Усього на суму 35509383,54 грн.
Оплату за переданий газ відповідач здійснив частково на загальну суму 29796356,43 грн згідно з роздруківок з системи СДО (ПТК Клієнт казначейства - Казначейство) від 28.11.2025, від 14.01.2025, від 03.02.2025, від 28.02.2025, від 02.04.2025, від 02.05.2025, від 02.06.2025, від 02.07.2025, від 06.08.2025, від 01.09.2025, від 01.10.2025, від 03.11.2025.
Відповідно до розрахунку суми основного боргу для підприємства Комунальне підприємство «Славутське житлово-комунальне об`єднання» за договором постачання природного газу від 20.09.2024 № 8718-ТКЕ(24)-21 станом на 06.01.2026 заборгованість становить 5713027,11 грн. При цьому, як слідує із розрахунку, усього за період листопад 2024 року – березень 2025 року комунальному підприємству було поставлено природного газу на суму 35509383,54 грн, а фактично сплачено – 29796356,43 грн.
Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 26.01.2026 Комунальне підприємство «Славутське житлово-комунальне об`єднання» зареєстровано за адресою: Хмельницька область, м. Славута, вул. Миру, 14 А, ідентифікаційний код 34432514.
Крім того, в матеріалах справи наявні копії: Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», затвердженого рішенням від 30.09.2024 № 388; фінансова звітність Комунального підприємства «Славутське житлово-комунальне об`єднання» станом на 31.12.2024, на 31.12.2025; виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 22.05.2025; протоколи засідання Територіальної комісії з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах при Хмельницькій обласній державній адміністрації від 19.03.2025 № 8, від 19.05.2025 № 8, від 21.03.2023 № 8, від 14.11.2023 № 9, від 04.08.2023 № 9, від 21.05.2024 № 9, від 22.03.2024 № 9, від 17.11.2025 № 8.
У зв`язку з простроченням виконання відповідачем договірних відносин позивач звернувся з позовом до суду.
Норми права, застосовані судом, оцінка доказів (визнання більш вірогідними), аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.
З положень ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) вбачається, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, а в силу вимог ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до норм статей 6 та 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Як убачається з матеріалів справи, правовідносини, що виникли між ними, носять характер таких, що виникають з договору поставки, про що, зокрема, свідчать договірні зобов`язання сторін – Постачальник зобов`язується поставити Споживачеві, який є виробником теплової енергії в розумінні підпункту 1 пункту 4 Положення, природний газ, а Споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору (п. 1.1. договору).
Відповідно до частин 1, 2 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до статті 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу
Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Положеннями ст. 692 ЦК України врегульовано порядок оплати товару за договорами купівлі-продажу (поставки). Зокрема, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).
Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов`язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Сторонами спору у пункті 5.1. договору було погоджено, що Споживач здійснює розрахунок за придбані обсяги природного газу в наступному порядку: 70 % вартості фактично переданого відповідно до акту/актів приймання-передачі природного газу - до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу; остаточний розрахунок за фактично переданий, відповідно до акту/актів приймання-передачі, природний газ - до 15-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому споживач повинен був сплатити 70 % грошових коштів за відповідний розрахунковий період.
Судом встановлено, що на виконання умов договору постачання природного газу від 20.09.2024 № 8718-ТКЕ(24)-21 позивачем поставлено, а відповідачем прийнято природний газ на загальну суму 35509383,54 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу.
Однак, відповідачем лише частково було оплачену вартість поставленого позивачем природного газу на суму 29796356,43 грн, що не заперечується сторонами та підтверджується наявними в матеріалах справи роздруківками з системи СДО (ПТК Клієнт казначейства - Казначейство) та розрахунком заборгованості позивача.
Відтак, сума боргу за поставлений позивачем та неоплачений повністю відповідачем природний газ у визначений у договорі строк становить 5713027,11 грн (35509383,54 - 29796356,43).
Отже, беручи до уваги викладене вище, відповідачем належними та допустимими доказами факту наявності заборгованості та її розмір в сумі 5713027,11 грн не спростовано, доказів погашення вказаної заборгованості в добровільному порядку не надано.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача боргу за договором постачання природного газу від 20.09.2024 № 8718-ТКЕ(24)-21 підлягають задоволенню в сумі 5713027,11 грн.
Стосовно посилань відповідача про неможливість погашення заборгованості перед позивачем через мораторій на підвищення тарифів на послуги теплопостачання для населення на період воєнного стану та 6 місяців після його закінчення та відсутність компенсації збитків відповідачу державою, то суд такі доводи відхиляє, оскільки ЄСПЛ у рішеннях від 18 жовтня 2005 року у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» та від 30 листопада 2004 року у справі «Бакалов проти України» зазначив, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.
Крім того, суд не бере до уваги надані відповідачем протоколи засідання Територіальної комісії з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах при Хмельницькій обласній державній адміністрації, оскільки вони не стосуються спірних правовідносин, що виникли з договору від 20.09.2024 № 8718-ТКЕ(24)-21.
Щодо доводів відповідача про неможливість сплатити борг, зокрема у зв`язку із заборгованістю споживачів послуг теплопостачання перед відповідачем, а також відсутністю обігових коштів у відповідача, то судом зазначається, що згідно зі ст. 617 ЦК України не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.
З приводу посилань відповідача на наявність регуляторних актів держави, які є причиною складного фінансового становища відповідача, судом зауважується, що ані договір постачання природного газу, ані Закон України "Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування" не передбачають звільнення теплопостачальних та теплогенеруючих організацій від обов`язку оплатити спожитий ними природний газ лише через наявність заборгованості з відшкодування різниці в тарифах на теплову енергію та послуги з її постачання.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 07.05.2025 у справі № 920/481/23.
Щодо інших аргументів відповідача суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах “Трофимчук проти України”, “Серявін та інші проти України” обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Отже, названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі “Трофимчук проти України”).
Поряд з цим, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 р. Європейського суду з прав людини у справі “Руїс Торіха проти Іспанії”).
З урахуванням викладеного вище, відповідно до ст. 86 ГПК України суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов висновку про задоволення позову у цій справі в повному обсязі.
Розподіл судових витрат між сторонами.
Відповідно до ст. 123, 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача у зв`язку із задоволенням позову.
Згідно з ч. 1 ст. 130 ГПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Аналогічна норма закріплена в ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", у відповідності до якої, у разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Отже, позивачу з державного бюджету підлягає поверненню 50 % судового збору від визнаної відповідачем суми основного боргу, який ним сплачений з відповідного позову згідно з платіжною інструкцією від 21.01.2026 № 0000030136, що становить 34278,16 грн (5713027,11 * 1,5 % * 0,8 * 50 %), інша частина судового збору у розмірі 34278,16 грн, враховуючи ч. 9 ст. 129 ГПК України, підлягає покладенню на відповідача, в зв`язку з тим, що спір виник внаслідок неправомірних дій останнього.
Заяв від позивача про повернення останньому судового збору в порядку ст. 7 Закону України "Про судовий збір" до суду не надходило.
Керуючись ст. 2, 20, 24, 73, 74, 129, 231, 232, 237, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», м. Київ до Комунального підприємства «Славутське житлово-комунальне об`єднання», м. Славута Хмельницької області про стягнення 5713027,11 грн заборгованості задовольнити.
Стягнути з Комунального підприємства «Славутське житлово-комунальне об`єднання» (Хмельницька область, м. Славута, вул. Миру, 14 А, ідентифікаційний код 34432514) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (м. Київ, вул. Шолуденка, 1, ідентифікаційний код 42399676) 5713027,11 грн (п`ять мільйонів сімсот тринадцять тисяч двадцять сім гривень 11 копійок) заборгованості, 34278,16 грн (тридцять чотири тисячі двісті сімдесят вісім гривень 16 копійок) судового збору.
Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24.03.2026.

Суддя С.В. Заверуха 

Відрук.: 1 примірн.
1 - до справи;
Направити рішення позивачу та відповідачу до електронного кабінету Електронного суду.