ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2026 року	Львів	Справа №936/1348/25 пров. №А/857/1244/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В., 
суддів Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,
з участю секретаря судових засідань Клим О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну ОСОБА_1 на рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 02 грудня 2025 року у справі за його позовом до Управління по контролю за благоустроєм та дотримання ПДР у частині стоянки та зупинки Ужгородської міської ради про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

суддя у І інстанції Павлюк С.С.,
час ухвалення рішення не зазначено,
місце ухвалення рішення селище Воловець,
дата складення повного тексту рішення не зазначено,

ВСТАНОВИВ :

29.09.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління по контролю за благоустроєм та дотримання ПДР у частині стоянки та зупинки Ужгородської міської ради, у якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії UZ№2522314, винесену 28.08.2025, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП), та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмір 340 грн.
Рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області від 02.12.2025 у справі №936/1348/25 у задоволені вказаного позову ОСОБА_1 було відмовлено за безпідставністю позовних вимог.
У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено позивачем, який у своїй скарзі просив таке скасувати та прийняте нове про задоволення його позовних вимог. 
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції неповністю з`ясовано обставини справи, рішення суду базується на припущеннях та незаконному тлумаченні статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Стверджує, що зазначене в оскаржуваній постанові адміністративне правопорушення не скоював, а притягнення до відповідальності позивача відбулось без його участі та є незаконним. Звертає увагу, що копія оскаржуваної постанови не була йому надіслана рекомендованим листом протягом трьох днів, як передбачено законом.
Окрім того зазначає, що будь-які належні та допустимі докази, на підтвердження існування підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 КУпАП, відсутні.
Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні апеляційного суду підтримав подану апеляційну скаргу доводами, аналогічними до тих, що зазначені у її тексті. Просив скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити його позов у повному обсязі. 
Представник відповідача, належним чином повідомленого про час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибув, що відповідно частини 3 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.
Судом першої інстанції встановлено, що інспектором з паркування управління контролю за благоустроєм та дотриманням ПДР у частині стоянки та зупинки Ужгородської міської ради Гаврильцем В.М. на перехресті в м. Ужгород, пл. Петефі, вулиця Митрака було зафіксовано, що 28.08.2025 о 11:49 транспортний засіб SKODA OCTAVIA НОМЕР_1 порушив правила зупинки, а саме здійснив зупинку транспортного засобу ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини, чим порушив вимоги пункту 15.9.г Правил дорожнього руху України (далі – ПДР), за що передбачено відповідальність за частиною 1 статті 122 КУпАП.
Оскільки водій вказаного транспортного засобу був відсутній на місці вчинення правопорушення в момент виявлення такого інспектором, таке порушення було зафіксовано у режимі фотозйомки.
Відтак, інспектором було складено повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності серія UZ №2522314 від 28.08.2025, яке було залишено на лобовому склі автомобіля у відповідності до вимог статті 279-1 КУпАП.
Не погоджуючись з такою постановою, позивач звернувся до суду про її оскарження.
Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Як визначено статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Закон України “Про дорожній рух” регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.
Відповідно до частини 2 статті 27 цього Закону організація дорожнього руху здійснюється спеціалізованими службами, що створюються відповідними органами: на автомобільних дорогах, що перебувають у власності територіальних громад, - органами місцевого самоврядування; на інших автомобільних дорогах - центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства та управління автомобільними дорогами; на залізничних переїздах - центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері безпеки на залізничному транспорті.
Частиною 1 статті 6 Закону України “Про дорожній рух” встановлено, що до компетенції міських рад та їх виконавчих органів, районних рад та районних державних адміністрацій у сфері дорожнього руху належить, у тому числі, організація дорожнього руху на території міста і району згідно з відповідними генеральними планами, проектами детального планування та забудови населених пунктів, автоматизованих систем керування дорожнім рухом, комплексних транспортних схем і схем організації дорожнього руху та з екологічно безпечними умовами.
Згідно з пунктом 15.9.г ПДР України, зупинка забороняється на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі.
Частиною 1 статті 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за Перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (частина 2 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України).
Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
За приписами частини 1 статті 2791 КУпАП у разі якщо адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі або якщо порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а також у разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлює відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу.
Частиною 3 статті 2791 КУпАП передбачено, що якщо адміністративне правопорушення, передбачене частинами першою, третьою та сьомою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки), частинами першою, другою та восьмою статті 1521 цього Кодексу, зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування зобов`язані розмістити на лобовому склі транспортного засобу копію постанови про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 142 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення) або повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості не дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 142 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення).
За приписами частини 5 статті 2791 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Згідно із частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України у адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В матеріалах справи наявні фотознімки із зазначенням на таких дати та часу здійснення фотофіксації, географічних координат на перехресті в м. Ужгород, пл. Петефі, вулиця Митрака, з яких видно, що транспортний засіб марки SKODA OCTAVIA НОМЕР_1 , знаходиться безпосередньо на вказаному перехресті. На фотознімках, зокрема, відображено дату 28.08.2025 і час вчинення такого порушення 11:46 годин.
Відповідно до положень статті 14-2 КУпАП, інспектором з паркування було здійснено фотофіксацію обставин порушення правил зупинки в режимі фотозйомки, шляхом створення зображень транспортного засобу з різних протилежних ракурсів в момент вчинення правопорушення, на яких зафіксовано: дату і час (момент) порушення, місце розташування транспортного засобу до нерухомих об`єктів та встановлено географічні координати.
Фотофіксація правопорушення була здійснена відповідно до вимог примітки до ст.14-2 КУпАП, з врахуванням місця розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об`єктів.
Про проведення фотозйомки на місті правопорушення зазначено в постанові про накладення адміністративного стягнення, а отже, слід погодитись з думкою суду першої інстанції, що надані відповідачем до матеріалів справи фотознімки є належними доказами і такі докази відповідають вимогам статті 251 КУпАП.
Окрім того, з доданих фотознімків видно, що у місці розташування автомобіля позивача немає жодного дорожнього знаку, який дозволяє зупинку. Також відсутні на перехресті суцільної лінії розмітки або розділювальної смуги на ділянці дороги, де знаходився автомобіль позивача, що надавало б згідно пункту 15.9 (ґ) ПДР право для зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях.
Виходячи з наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідачем надано суду належні та допустимі докази на підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 122 КУпАП. 
При цьому, доводи скаржника, на думку апеляційного суду, є надуманими і свідчать про переоцінку ним фактичних обставин справи на свою користь з метою уникнення від встановленої законом відповідальності за вчинене правопорушення. 
Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення.
Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 272, 286, 308, 310, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 02 грудня 2025 року у справі №936/1348/25 – без змін. 

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. Я. Качмар  	
Постанова у повному обсязі складена 03 квітня 2026 року.