ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

11 березня 2026 року	Справа №160/2382/26 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді	Прудника С.В. 	 	
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю “АППАРЕЛЬ ДЕ ФЕРНІЧЕ” до Південно-Східної митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів, -

ВСТАНОВИВ:

03.02.2026 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю “АППАРЕЛЬ ДЕ ФЕРНІЧЕ” до Південно-Східної митниці, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів Південно-Східної митниці №UA110150/2025/000049/2 від 16.10.2025 року.
Означені позовні вимоги вмотивовані тим, що спірне рішення про коригування митної вартості товарів, в якому митна вартість визначена не за ціною договору, а за резервним методом, є неправомірним, оскільки митному органу було надано всі необхідні документи, які в повній мірі підтверджували заявлену митну вартість товарів (числові значення складових митної вартості товарів) і жодних розбіжностей такі документи не містили. Посилання ж митного органу, як на підставу виникнення у нього сумнівів у правильності визначення декларантом митної вартості товарів, на нижчий ціновий рівень імпортованого позивачем товару порівняно з митним оформленням інших ідентичних чи подібних (аналогічних) товарів, є нормативно необґрунтованими, оскільки лише сама по собі різниця між вартістю подібних (аналогічних) товарів не свідчить про наявність порушень з боку декларанта та не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів, адже законодавство таких підстав прямо не встановлює.
27.02.2026 року через систему «Електронний суд» до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від Південно-Східної митниці надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечив щодо задоволення позовних вимог. В обґрунтування своєї правової позиції відповідач зазначив наступне. Позивач 15.10.2025 звернувся з ЕМД №25UA110150013855U5 до Південно-Східної митниці з метою здійснення митного оформлення товарів: Товар № 1 «Металеві конструктивні частини меблів для сидіння, що перетворюються або не перетворюються на ліжка: ніжки металеві в асортименті…»; Товар № 2 «Арматура кріпильна, з недорогоцінних металів, що використовується для меблів: з`єднувальний елемент: Sofa Linking Hinge арт. M7009 - 5040 шт.»; ТОВ «АППАРЕЛЬ ДЕ ФЕРНІЧЕ» до митного контролю та оформлення за ЕМД від 15.10.2025 №25UA110150013855U5 заявлено партію товару, імпортовану за угодою з виробником товару (код 4104 в гр.44) від 12.07.2024 №12/07 з «ZHAOQING GAOYAO Zhan Hui Long Metallic Products Co.,LTD», рахунком-інвойс від 31.07.2025 №ZH20250604. Митна вартість товару заявлена Позивачем за ціною договору (основний метод) відповідно до ст. 58 МКУ. За результатами перевірки документів та відомостей, доданих до ЕМД з урахуванням положень ст. 337 МКУ, встановлено, що документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (п. 3 ст. 53 МКУ), а саме: 1. Відповідно до п. в) частини восьмої ст.257 МКУ митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється митними органами на підставі митної декларації , до якої декларантом залежно від митних формальностей , установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться такі відомості, у тому числі у вигляді кодів: торговельна марка та виробник товарів (за наявності у товаросупровідних та комерційних документах). Відповідно до електронного інвойсу, виробником товару є «ZHAOQING GAOYAO Zhan Hui Long Metallic Products Co.,LTD» (Китай). У комерційних та товаросупровідних документах відсутні відомості щодо виробника товарів. У наданому до митного оформлення зовнішньоекономічного контракту від 12.07.2024 №12/07 підприємство «ZHAOQING GAOYAO Zhan Hui Long Metallic Products Co.,LTD» (Китай) зазначено як Продавець. При цьому, в наданих до митного оформлення документах відсутні посилання на заявлену торгову марку та виробника. Для підтвердження виробника товарів можуть бути надані документи, в тому числі: копія ліцензії на виробництво товару; копія нормативнотехнічної документації на виготовлення товару; копія сертифікату на систему якості товару; копія сертифікату продукції власного виробництва; копія свідоцтва про присвоєння товару штрихового коду EAN. Зазначені документи відсутні згідно графи 44 ЕМД. Відповідно до пункту 2.3. зовнішньоекономічного контракту від 12.07.2024 №12/07, умови оплати – передоплата. До митного оформлення надані банківські платіжні документи Swift від 13.06.2025 на суму 7081,49 дол. США та від 31.07.2025 на суму 16523,48 дол. США – на загальну суму 23 604,97 дол. США – що не кореспондується з рахунком-інвойсом від 31.07.2025 №ZH20250604 (23 064,73 дол. США). У призначенні платежу вказано виключно реквізити контракту від 12.07.2024 №12/07. Інші платіжні документи, до митного оформлення не надавалися. Отже, надані платіжні документи неможливо ідентифікувати з оцінюваною партією товару. У митній декларації країни відправлення від 05.08.2025 № 516620250661027073 відсутні посилання на коносамент від 09.08.2025 № SZX25080016 та вказано реквізити транспортного перевізного документу 257306433, що не відповідає наявному у графі 44 ЕМД та до митного оформлення не надано. Вартість всіх товарів за копією декларації країни відправлення складає 23 064,70 дол. США, що не кореспондується з заявленою партією товару та рахунком-інвойсом від 31.07.2025 №ZH20250604 – на суму 23 064,73 дол. США. Не наданий переклад копії декларації країни відправлення товару. Наявність інших товаросупровідних та транспортних документів ставить під сумнівний характер зовнішньоекономічної угоди та може свідчити про наявність посередників в зовнішньоекономічній операції. Для підтвердження транспортної складової декларантом надано договір ТЕО від 30.10.2019 № KL-387/19 між ТОВ «Керріленд Логістік ЛТД» та ТОВ «АППАРЕЛЬ ДЕ ФЕРНІЧЕ», договір від 10.01.2019 № UA00196977 між МЕЕ A/S , Данія та ТОВ «Керріленд Логістік ЛТД», рахунок на ТЕО від 09.10.2025 № 507/25 на суму 235807,25 грн, Довідка про транспортні витрати №CLL21623 від 09.10.2025 на суму 172304,71 грн, Заявка на перевезення № CLL16502 від 01.08.2025 на суму 5675 дол. США. Надана довідка на транспортні витрати №CLL21623 від 09.10.2025 не містить відомості про протяжність маршруту перевезення у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту. Відповідно до відомостей рахунку від 09.10.2025 № 507/25, визначені наступні витрати на транспортування оцінюваної партії товарів: морський фрахт з порту NANSHA, Китай до порту Гданськ, Польща – 73 489,26 грн; ТЕО з порту Гданськ до п/ п Ягодин – 98 815,45 грн.; відшкодування витрат на міжнародні автомобільні вантажні перевезення за маршрутом п/п Ягодин – м. Дніпро – 58 268 грн.; експедиторська винагорода – 4 362,12 грн. Всього - 235 807,25 грн.(разом з ПДВ). Рахунок на ТЕО від 09.10.2025 № 507/25 (на суму 235 807,25 грн по курсу 41,62) та Заявка на перевезення № CLL16502 від 01.08.2025 (на суму 5675 дол.США) не кореспондуються між собою. У рахунку від 09.10.2025 № 507/25 вказано експедиційна винагорода лише на території України, що викликає обґрунтовані сумніви щодо повноти включення витрат на транспортування оцінюваної партії товару, які є складовими митної вартості. В Заявці на перевезення № CLL16502 від 01.08.2025 зазначено що строк оплати послуг експедитора – по факту доставки вантажу на склад. Якщо рахунок сплачено, документами, що підтверджують оплату транспортної складової митної вартості товарів, є банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару (частина 2 статті 53 МКУ). Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні (стаття 58 МКУ). Таким чином, Південно-Східною митницею доведено розбіжності та неповні відомості у наданих до митного оформлення документах, які впливають на числові значення складових митної вартості, а тому твердження представника позивача про надання документів, які в своїй сукупності підтверджують заявлену митну вартість та її складові, є безпідставними та суперечать інформації, яка в них міститься. Так, з метою здійснення контролю за правильністю та повнотою визначення декларантом митної вартості товару, відповідно до ч. 5 ст. 54 МКУ, використовуючи право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, з урахуванням п.3 ст. 53 МКУ, в рамках проведення консультацій з метою обґрунтування вибору методу визначення митної вартості, декларанта зобов`язано протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 2) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 3) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 4) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 5) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 6) виписку з бухгалтерської документації; 7) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. 16.10.2025 декларантом додатково надіслано лист від 15.10.2025 № б/н, в якому було повідомлено, що до ЕМД від 15.10.2025 №25UA110150013855U5 усі документи надано, додаткові документи у 10-ти денний термін надати немає можливості. Декларантом не надано додаткові документи у спростування виявлених невідповідностей та розбіжностей та виявлені розбіжності декларантом не усунуті. Отже, в повідомленні митниці результати перевірки документів, наданих до митного оформлення оцінюваної партії товару за ЕМД від 15.10.2025 №25UA110150013855U5, відмова декларанта від надання додаткових документів, ненадання документів у спростування виявлених невідповідностей, що унеможливлює перевірити числове значення вартості заявленого товару, відсутність документального підтвердження повноти включення складових митної вартості, невірно проведеного розрахунку транспортної складової митної вартості товару, відсутність документального підтвердження ціни, що фактично сплачена, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не може бути застосований відповідно п.2. ст.58 МКУ, п.6 ст.54 МКУ. Митницею приймається рішення про коригування митної вартості. Проведено консультацію з метою обґрунтування вибору методу визначення митної вартості. Митницею проведено контроль співставлення, відповідно до положень ст. 337 МКУ. В інформаційних ресурсах митниці наявна інформація про митне оформлення товару за кодом згідно УКТЗЕД 9401999000 «Товар №2 - Части до стільців з металевого каркасу: Запчастини (металевий каркас та ножки до стільця Ріо) - 25шт, Запчастини (м`яка частина (спинка графітового кольору) до стільця Айс) – 5 шт, Запчастини (м`яка частина (велюр світло-сірий) до стільця Квест) – 5 шт, Запчастини (металеві ножки (чорного кольору) до стільця Ембер-L) – 20 шт, Запчастини (металеві ножки (покраска з ефектом деревини) до стільця Ембер-L) – 25 шт, Запчастини (металеві ножки (чорного кольору) до стільця Марс) – 5 шт. Виробник: TIANJIN NOKA IMPORT AND EXPORT TRADING COMPANY. Торговельна марка: немає даних. Країна виробництва: CN», Країна виробництва – Китай, зовнішньоекономічна угода з виробником, комерційні умови поставки – FOB CN XINGANG, митне оформлення якого здійснено за самостійно заявленим резервним методом та випущеного у вільний обіг у наближений час за ЕМД від 08.09.2025 №25UA401060012100U1 за ціною – 4,02 дол. США/кг. Отже, митна вартість товару № 1 скоригована митницею за другорядним методом визначення митної вартості - 2-ґ - резервний метод, згідно з положеннями ст. 64 МКУ, та ґрунтується на раніше визнаній (визначеній) митним органом митній вартості товару, враховуючи країну виробництва та експорту, опис товару, обсяги ввезення, призначення: Товару № 1 до рівня ЕМД від 08.09.2025 №25UA401060012100U1 за ціною – 4,02 дол. США/кг. В інформаційних ресурсах митниці наявна інформація про митне оформлення товару за кодом згідно УКТЗЕД 8302420090 «Товар №2 - 1. Арматура меблів для сидіння, що обертаються з регульованою висотою:- механізм регулювання висоти та кута нахилу спинки крісла, кількість 14 шт. Торгівельна марка: Anji Wendy, Виробник: Anji Wendy Furniture Co., LTD», країна виробництва – Китай, зовнішньоекономічна угода з виробником, комерційні умови поставки – FOB CN Ningbo, митне оформлення якого здійснено за самостійно заявленим резервним методом та випущеного у вільний обіг у наближений час за ЕМД від 08.09.2025 № 25UA209170077294U0 за ціною – 4,0701 дол. США/кг. Отже, митна вартість товару № 2 скоригована митницею за другорядним методом визначення митної вартості - 2-ґ - резервний метод, згідно з положеннями ст. 64 МКУ, та ґрунтується на раніше визнаній (визначеній) митним органом митній вартості товару, враховуючи країну виробництва та експорту, опис товару, обсяги ввезення, призначення:Товару № 2 до рівня ЕМД від 08.09.2025 № 25UA209170077294U0 за ціною – 4,0701 дол. США/кг. У зв`язку з неможливістю застосування митної вартості, заявленої декларантом, з урахуванням вищезазначеного прийнято рішення про коригування митної вартості від 16.10.2025 № UA110150/2025/000049/2. Тож, на підтвердження правомірності здійсненого коригування митної вартості товарів митниця разом з цим відзивом на позовну заяву відповідач надає витяги із ЕМД від 08.09.2025 №25UA401060012100U1 та ЕМД від 08.09.2025 № 25UA209170077294U0, за якими здійснено контроль співставлення, за виключенням інформації граф, які у відповідності до ст. ст.11, 257 МКУ містять службову інформацію. Враховуючи те, що в повідомленнях митниці та гр.33 оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів наведено консультацію з обрання методу визначення митної вартості товару та наведено обґрунтування чому не застосовано методи визначення митної вартості товару, що передують резервному, вказане позивачем в позовній заяві: «…Південно-Східна митниця не навела жодного доводу з якого декларант не міг застосувати визначення митної вартості за ціною договору та безпідставно застосував резервний метод визначення митної вартості придбаного позивачем оминувши інші другорядні (попередні) методи, які один за одним повинні застосовуватися при визначенні ціни ввезеного товару на митну територію України, які передують резервному», є таким, що не відповідає матеріалам справи та є помилковим. У позовній заяві позивач також зазначає про те, що митницею при визначенні митної вартості за резервним методом не зазначено докладної інформації та джерел, які використовувались для її визначення. Митниця з цього приводу вважає за необхідне зазначити, що відповідно до вимог наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598 «Про затвердження Форми рішення про коригування митної вартості товарів, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових складових до ціни договору» (зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 01.06.2012 №883/21190) (далі – Наказ № 598) посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у рішенні про коригування митної вартості товарів допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 МКУ з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умови поставки, комерційні умови тощо. У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 МКУ), зазначається докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні. При цьому, в даному документі відсутня інформація щодо обов`язкового зазначення інформації щодо способу формування вартості митної декларації, яка є джерелом коригування. Враховуючи зміст гр.33 оскаржуваного рішення, посадовою особою митниці при прийнятті оскаржуваного рішення про коригування митної вартості дотримано вимоги Наказу № 598. З урахуванням обставин здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, Митниця заперечує проти твердження позивача про відсутність у неї підстав для проведення коригування митної вартості товарів. Отже, резервний метод визначення митної вартості товару дає можливість відступати від ідентичних чи подібних характеристик товару, умов доставки, країни відправлення, країни походження та інше. При здійсненні контролю співставлення було враховано опис товару у графі 31 ЕМД та код товару у графі 33 ЕМД, країну виробництва та відправлення. Рішення про коригування митної вартості товарів оформлене відповідно до Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів Україні від 24 травня 2012 року № 598, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01.06.2012 за № 883/21195. Графа 33 Рішення містить причини, через які митна вартість імпортованого товару не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), відмітку про проведення процедури консультацій між митним органом та декларантом. У графі 33 Рішення також відображено які саме джерела використані при коригуванні митної вартості оцінюваного товару. Відтак, митниця вважає, що рішення про коригування митної вартості заявлених позивачем товарів, що є предметом судового оскарження у цій справі, прийняте митницею в межах наданих повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством. У позовній заяві ТОВ «АППАРЕЛЬ ДЕ ФЕРНІЧЕ» зазначило, що у зв`язку з розглядом справи в суді позивач несе судові витрати у розмірі 10 338,65 грн (у т.ч. 3328 грн – судовий збір та 7000 грн – правнича допомога). По-перше: 3328 + 7000 = 10 328, а не 10 338. По-друге: відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Предметом розглядуваного спору, є справа незначної складності, обсяг наданих послуг адвокатом, виходячи з критерію розумності, пропорційності, співмірності розподілу витрат на професійну правничу допомогу та те, що заявлена сума до відшкодування витрат на правничу професійну допомогу є неспівмірною з вимогами, які заявлені у позовній заяві. Крім цього, ціна позову у цій справі становить 187 827,11 грн. Суд, згідно з ухвалою призначив справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та дійшов висновку про те, що дана справа є справою незначної складності (малозначна справа), тобто такою, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного становлення її обставин. Зазначаючи про «типовість» цієї справи, митниця звертала увагу суду на той факт, що адвокат позивача представляє його інтереси у 22 аналогічних справах у 2025 році та у 2 справах 2026 року. Для надання правничої допомоги адвокатом підготовлено 24 пакети аналогічних документів. Така позиція митниці ґрунтується на приписах законодавства та судовій практиці. На підтвердження судових витрат представником позивача додано копії наступних документів: договір про надання правничої допомоги № 2 від 12.01.2026; Додаткову угоду № 1 до Договору про надання правничої допомоги; рахунок на оплату № 12 від 12.01.2026 на суму 7000 грн; платіжну інструкцію № 13392 від 12.01.2026 на суму 7000 грн. Загалом, послуги, в розмірі 7000,00 грн не містять обґрунтувань, за які саме правові послуги надані, оскільки додаткова угода № 1 до Договору про надання правничої допомоги № 2 від 12.01.2026 зазначає лише про юридичне супроводження процесу оскарження в судовому порядку рішення про коригування митної вартості від 16.10.2025 №UA110150/2025/000049/1 в суді першої інстанції. Митниця вважає, що рівень витрат на правничу допомогу у розмірі 7000 грн за одну справу є значно завищеним, необґрунтованим та таким, що не підлягає відшкодуванню. Крім цього, законодавство вимагає від сторони, яка заявляє про відшкодування витрат, надання доказів щодо часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт, чи доказів на підтвердження того, що саме таку, а не іншу кількість часу фактично адвокат витратив на виконання робіт. Отже, представником позивача документально та нормативно не обґрунтовано кількість витраченого часу щодо надання професійної правничої допомоги. Таким чином, сума витрат на правничу допомогу у заявленому розмірі не підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань митниці.
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.02.2026 зазначена вище справа розподілена та 04.02.2026 року передана судді Пруднику С.В.
09.02.2026 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду прийнято до свого провадження означену позовну заяву та відкрито провадження в адміністративній справі. Призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду. 
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ТОВ «АППАРЕЛЬ ДЕ ФЕРНІЧЕ» з метою митного оформлення товарів «Металеві конструктивні частини меблів для сидіння, що перетворюються або не перетворюються на ліжка: ніжки металеві в асортименті - 68840 шт. Конструктивні характеристики ніжок і їх дизайн дозволяє використовувати їх лише у виробництві диванів. Місць - 842 СТ/8423. 1/MRKU7017122/211/2. 1. Арматура кріпильна, з недорогоцінних металів, що використовується для меблів: з`єднувальний елемент: Sofa Linking Hinge aрт. М7009 - 5040 шт. Місць - 84 СТ/84 3. 1/MRKU7017122/211/2 1. Гудзики з недорогоцінних металів, не покриті текстильними матеріалами: Sofa Metal Button/ диванний металевий гудзик - 400000 шт. Див. "електронний інвойс" 2. Місць - 20 СТ/20 3. 1/MRKU7017122/211/2 » (далі - товари) подало до Південно-Східної митниці електронну митну декларацію: 25UA11015001385505.001 від 15.10.2025 року.
Під час декларування товарів за вказаною електронною митною декларацією ТОВ «АППАРЕЛЬ ДЕ ФЕРНІЧЕ» обрано основний метод визначення митної вартості товару - за ціною договору та подані документи, що підтверджують заявлену митну вартість товару відповідно до вимог статті 53 Митного кодексу України, зокрема: Контракт №12/07 від 12.07.2024 року; Додаткову угоду до Контракту від 31.12.2024; Додаткову угоду до Контракту від 20.07.2025; Комерційний інвойс № ZH20250604 від 31.07.2025 року: Пакувальний лист б/н від 31.07.2025p; Свіфт від 13.06.2025 року; Свіфт від 31.07.2025 року; Договір перевезення № KL-387/19 від 30.10.2019 року; Договір перевезення № UA00196977 від 10.01.2019 року, Рахунок-фактуру від №507/25 від 09.10.2025 року, Заявку на перевезення від 01.08.2025 року; Довідку про транспортні витрати від 09.10.2025 року; Коносамент № SZX25080016 від 09.08.2025 року, ЦМР 21623 від 09.08.2025 року; Експортну декларацію №516620250661027073 від 05.08.2025 року.
Так, митницею було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA110150/2025/000049/2 від 16.10.2025 року та відмовлено у прийнятті вказаної митної декларації шляхом оформлення картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110150/2025/000154 від 16.10.2025р. (далі - картки відмови).
У спірному рішенні про коригування митної вартості товарів органом доходів і зборів зазначено про відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та вказані розбіжності, що слугували підставою для невизнання митної вартості товарів та її коригування та полягають у наступному: «ТОВ «АППАРЕЛЬ ДЕ ФЕРНІЧЕ» до митного контролю та оформлення за ЕМД від 15.10.2025 №25UA110150013855U5 заявлено партію товару, імпортовану за угодою з виробником товару (код 4104 в гр.44) від 12.07.2024 №12/07 з «ZHАOQING GAOYAO Zhan Hui Long Metallic Products Co.,LTD», рахунком-інвойс від 31.07.2025 NZH20250604. Відповідно до п. в) частини восьмої ст.257 МКУ митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться такі відомості, у тому числі у вигляді кодів: торговельна марка та виробник товарів (за наявності у товаросупровідних та комерційних документах). 1. Відповідно до електронного інвойсу, виробником товару є «ZHAOQING GAOYAO Zhan Hui Long Metallic Products Co.,LTD» (Китай). У комерційних та товаросупровідних документах відсутні відомості щодо виробника товарів. У наданому до митного оформлення зовнішньоекономічного контракту від 12.07.2024 №12/07 підприємство «ZHAOQING GAOYAO Zhan Hui Long Metallic Products Co., LTD> (Китай) зазначено як Продавець. При цьому, в наданих до митного оформлення документах відсутні посилання на заявлену торгову марку та виробника. Слід зазначити, що для підтвердження виробника товарів можуть бути надані документи, в тому числі: - копія ліцензії на виробництво товару;- копія нормативно-технічної документації на виготовлення товару; - копія сертифікату на систему якості товару; - копія сертифікату продукції власного виробництва; - копія свідоцтва про присвоєння товару штрихового коду EAN. Зазначені документи відсутні згідно графи 44 ЕМД. 2. Відповідно до п.2 см. 52 МКУ, декларант зобов`язаний подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. Відповідно до пункту 2.3. зовнішньоекономічного контракту від 12.07.2024 №12/07, умови оплати - передоплата. До митного оформлення надані банківські платіжні документи Swift від 13.06.2025 на суму 7081,49 дол. США та від 31.07.2025 на суму 16523,48 дол. США - на загальну суму 23604,97 дол. США - що не кореспондується з рахунком-інвойсом від 31.07.2025 е NZH20250604 (23064,73 дол. США). В призначенні платежу вказано виключно реквізити контракту від 12.07.2024 №12/07. Якщо рахунок сплачено, документами, що підтверджують митну вартість товарів, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару (частина 2 статті 53 МКУ). Відповідно до п. 7 висновків Постанови Пленуму ВАСУ від 13.03.2017 №2 «Про Довідку щодо Узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України в редакції від 13 березня 2012 року», платіжне доручення без вказівки у ньому на рахунок-фактуру (інвойс), на підставі яких здійснено платіж, не є доказом, достатнім для доведення митної вартості певної поставки товару. Так само платіжне доручення не є достатнім доказом митної вартості певної поставки товару в разі зазначення у ньому лише зовнішньоекономічного договору, на основі якого здійснено поставку певного товару. Інші платіжні документи, до митного оформлення не надавалися. Враховуючи вищезазначене, надані платіжні документи неможливо ідентифікувати з оцінюваною партією товару. У відповідності до вимог статей 54, 58 МКУ, відсутнє документальне підтвердження відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. 3. У митній декларації країни відправлення від 05.08.2025 № 516620250661027073 відсутні посилання на коносамент від 09.08.2025 № SZX25080016 ma вказано реквізити транспортного перевізного документу 257306433, що не відповідає наявному у графі 44 ЕМД та до митного оформлення не надано. Вартість всіх товарів за копією декларації країни відправлення складає 23064,70 дол. США, що не кореспондується з заявленою партією товару та рахунком-інвойсом від 31.07.2025 NZH20250604- на суму 23064,73дол. США. Не наданий переклад копії декларації країни відправлення товару. Наявність інших товаросупровідних та транспортних документів ставить під сумнівний характер зовнішньоекономічної угоди та може свідчити про наявність посередників в зовнішньоекономічній операції. 4. Для підтвердження транспортної складової декларантом надано договір ТЕО від 30.10.2019 № KL-387/19 між ТОВ «Керріленд Логістік ЛТД» та ТОВ «АППАРЕЛЬ ДЕ ФЕРНІЧЕ», договір від 10.01.2019 № UA00196977 між МЕЕ A/S, Данія та ТОВ «Керріленд Логістік ЛТД», рахунок на ТЕО від 09.10.2025 № 507/25 на суму 235807,25 грн, Довідка про транспортні витрати NCLL21623 від 09.10.2025 на суму 172304,71 грн, Заявка на перевезения № CLL16502 від 01.08.2025 на суму 5675 дол.США. Відповідно до Правил заповнення декларації митної вартості, затверджених Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №599, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 червня 2012 р. за №984/21296, у графі 20 Зазначаються витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, якщо ці витрати відповідно до умов поставки (графа 3 ДМВ) не були включені до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті (графа 14(а) ДМВ). Після тексту „Витрати на транспортування до" зазначається літерний код альфа-2 відповідно до Класифікації країн світу країни (адміністративно-територіальної одиниці у складі країни, що має власний літерний код за цією Класифікацією), на території якої міститься географічний пункт, до якого понесені витрати на транспортування товарів, наведені у цій графі, через пропуск – назва цього географічного пункту. Для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати: рахунокфактура (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за кілометр маршруту. Якщо відсутні будь-які відомості про фактичні витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, для розрахунку зазначених витрат використовуються тарифи, які застосовуються перевізниками для відповідного виду транспорту, що діяли на дату транспортування товару. Надана довідка на транспортні витрати №CLL21623 від 09.10.2025 не містить відомості про протяжність маршруту перевезення у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту. Відповідно до відомостей рахунку від 09.10.2025 № 507/25, визначені наступні витрати на транспортування оцінюваної партії товарів: морський фрахт з порту NANSHA, Китай до порту Гданськ, Польша – 73489,26 грн; ТЕО з порту Гданськ до п/п Ягодин - 98815,45 грн.; відшкодування витрат на міжнародні автомобільні вантажні перевезення за маршрутом п/п Ягодин – м. Дніпро- 58268 грн.; експедиторська винагорода - 4362, 12 грн. Всього - 235807,25 грн. (разом с ПДВ). Рахунок на ТЕО від 09.10.2025 №507/25 ( на суму 235807,25грн по курсу 41,62) та Заявка на перевезення № CLL16502 від 01.08.2025 (на суму 5675 дол. США) не кореспондуються між собою. У рахунку від 09.10.2025 № 507/25 вказано експедиційна винагорода лише на території України, що викликає обгрунтовані сумніви щодо повноти включення витрат на транспортування оцінюваної партії товару, які є складовими митної вартості. Згідно пункту 4 статті 306 Господарського кодексу України, транспортна експедиція є допоміжним видом діяльності, пов`язаним з перевезенням вантажу. Законом України від 01.07.2004 №1955-IV «Про транспортно-експедиторську діяльність» визначено, що транспортно-експедиторська діяльність - це підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів. Відповідно до Методичних рекомендацій з формування собівартості перевезень (робіт, послуг) на транспорті, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 05.02.2001 №65 (далі – Методичні рекомендації), собівартість перевезень (робіт, послуг) – це виражені в грошовій формі поточні витрати підприємств, безпосередньо пов`язані з підготовкою та здійсненням процесу перевезень вантажів і пасажирів, а також виконанням робіт і послуг, що забезпечують перевезення. У підпункті 8 пункту 29 Методичних рекомендацій зазначено, що до собівартості перевезень включаються також витрати, пов`язані з реалізацією перевезень (робіт, послуг), зокрема, оплата послуг транспортно-експедиторських, страхових та посередницьких організацій (включаючи комісійну винагороду). Враховуючи викладене, плата експедитору за надання ним послуг з організації та забезпечення перевезень імпортованих вантажів на комерційних умовах поставки, які передбачають оплату транспортних витрат за рахунок покупця товару, в тому числі в разі надання послуги на всьому шляху прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення, є частина загальних витрат на транспортування, тому в межах вимог законодавства з питань державної митної справи (зокрема, п. 4, 10 статті 58 МКУ), Податкового кодексу України (п. 190.1 статті 190) є обов`язковою для включення до бази оподаткування таких товарів. В Заявці на перевезення № CLL16502 від 01.08.2025 зазначено що строк оплати послуг експедитора - по факту доставки вантажу на склад».
З урахуванням положень Митного кодексу України товари було випущено у вільний обіг за митною декларацією: №25UA110150013890U8 від 16.10.2025 року. Південно-Східною митницею було здійснене коригування у наступному розмірі: мито у розмірі 11 056, 03 грн та ПДВ у розмірі 176 771, 08 грн разом на загальну суму 187 827, 11 грн.
Не погоджуючись із здійсненим відповідачем коригуванням митної вартості імпортованого товарів, Товариство звернулось до суду з позовом у даній справі.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.
В частині 2 статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно ж до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відповідно до частини 1 статті 29 Митного кодексу України рішення, дії або бездіяльність органів доходів і зборів або їх посадових осіб можуть бути оскаржені безпосередньо до суду в порядку, визначеному законом. 
Якщо декларант не згоден із рішенням про коригування митної вартості, проте, не має наміру надавати митному органу додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості (як позивач у даній справі), подання з метою випуску товару у вільний обіг нової митної декларації із зазначенням митної вартості товару у відкоригованому митним органом розмірі не суперечить приписам частини сьомої статті 55 МК України (враховуючи, що митні платежі в такому випадку сплачуються у розмірі згідно з відкоригованою митною вартістю) та в жодному разі саме по собі не може свідчити про згоду Декларанта із скоригованою митним органом митною вартістю. З огляду на те, що частиною восьмою статті 55 МК України встановлено право, а не обов`язок декларанта на підтвердження заявленої митної вартості в позасудовому порядку, відмова декларанта від такого права та подання нової митної декларації зі сплатою митних платежів у встановленому митним органом розмірі без оформлення відповідної фінансової гарантії не може слугувати підставою для позбавлення його права на судове оскарження рішення про коригування митної вартості та є порушенням його права на справедливий суд, гарантованого, зокрема, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
Статтею 5 КАС України зазначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист. 
Відповідно до частини другої статті 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, інформацію про право Декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього кодексу або до суду. 
Таким чином, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку. 
Аналогічний підхід застосовано Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду при ухваленні постанови: від 21 лютого 2020 року у справі № 826/17123/18; від 07.05.2020 по справі №400/2922/18, де зазначено, що реалізація права на судовий захист своїх прав та інтересів не може перебувати у залежності від використання особою своїх прав на їх позасудовий захист. 
Верховний Суд під час ухвалення рішень у митних спорах також дотримувався вказаної судової практики. Зокрема, у постанові від 20 лютого 2018 року у справі № 820/4316/16, постанові від 15 квітня 2020 року у справі № 1.380.2019.000468, постанові від 15 квітня 2020 року у справі № 300/379/19, постанові від 27 квітня 2020 року у справі № 140/804/19 Верховний Суд, переглядаючи рішення судів попередніх інстанцій, не ставив під сумнів право позивача на судове оскарження рішення митного органу про коригування митної вартості у зв`язку із поданням ним нової митної декларації без оформлення гарантій відповідно до частини сьомої статті 55 МК України.
Згідно статті 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до частини 1 статті 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. 
Частиною 1 статті 52 Митного кодексу України встановлено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. 
Згідно частини 2 статті 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право: 1) надавати митному органу (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації; 2) на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі визнання органом доходів і зборів заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу; 3) проводити цінову експертизу договору (контракту) шляхом залучення експертів за власні кошти; 4) оскаржувати у порядку, визначеному главою 4 цього Кодексу, рішення органу доходів і зборів щодо коригування митної вартості оцінюваних товарів та бездіяльність органу доходів і зборів щодо неприйняття протягом строків, встановлених статтею 255 цього Кодексу для завершення митного оформлення, рішення про визнання митної вартості оцінюваних товарів (ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України). 
Відповідно до частини 2 статті 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунокфактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. 
Згідно з ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, які підтверджують митну вартість товарів, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи. 
Частинами 1, 2, 3 статті 54 Митного кодексу України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу. 
Відповідно до частини 6 статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного Декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості. 
Відповідно до частини 7 статті 54 Митного кодексу України у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично. 
Згідно частини 1 статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Відповідно до частин 2,3 статті 57 Митного кодексу України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. 
В оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів NUA110150/2025/000049/2 від 16.10.2025 року не зазначені обґрунтовані підстави щодо неможливості визначення митної вартості товарів заявлених декларантом з огляду на наступне. 
«ТОВ «АППАРЕЛЬ ДЕ ФЕРНІЧЕ» до митного контролю та оформлення за ЕМД 25UA11015001385505.001 від 15.10.2025 року заявлено партію товару за контрактом купівлі-продажу №12/07 від 12.07.2024 року з ZHAOQING GAOYAO Zhan Hui Long Metallic Products Co., LTD, (далі - Контракт). 
Пунктом 1.2. Контракту товар постачається в кількості (партіями) та на умовах узгоджених Сторонами в Проформа-інвойсах або Інвойсах до цього Контракту. 
Відповідно до п.2.2 Контракту сторони погодили, що ціна та умови оплати товару, що постачається узгоджуються Сторонами в Проформах-інвойсах або Інвойсах до цього Контракту. 
На виконання умов Контракту Продавцем було виставлено рахунок-інвойс №ZH20250604 від 31.07.2025 року на суму 23 064, 73 дол США. 
Згідно рахунку-інвойсу №ZH20250604 від 31.07.2025 року передбачено умови оплати - 100% передоплата. 
На виконання умов Контракту Покупцем оплачено згідно свіфта від 13.06.2025 суму 7081,49 дол. США та від 31.07.2025 суму 16523,48 дол. США - на загальну суму 23604,97 дол. США що є навіть більшою сумою ніж зазначено у рахунку-інвойсі №ZH20250604 від 31.07.2025 року. 
Вищезазначені свіфти маються посилання на Контракт. 
За правилами 15 Положення № 216 від 28.07.2008 затвердженого постановою Правління Національного банку України, платник заповнює реквізит «Призначення платежу» платіжної інструкції в іноземній валюті або банківських металах таким чином, щоб надавати повну інформацію про платіжну операцію та документи, на підставі яких вона здійснюється. Повноту інформації забезпечує платник з урахуванням вимог законодавства України. 
При цьому, чинним законодавством України не встановлено обов`язку здійснювати посилання в платіжному документі на комерційний інвойс. Тому, сама по собі відсутність у вказаному платіжному документі посилання на комерційний інвойс, за умови наявності вказівки на контракт згідно комерційного інвойсу, який оплачується та має посилання на Контракт, не є підставою для висновку щодо недостовірності наданої позивачем інформації про митну вартість товару, а у сукупності з іншими документами, що стосуються поставки оцінюваного товару дозволяють ідентифікувати платіж з оцінюваним товаром. Аналогічний правовий висновок, викладений Верховним Судом у постанові від 22.08.2019 у справі №810/2784/18. 
Однак, навіть відсутність платіжних документів про оплату поставлених товарів має наслідком відстрочку платежу, яка передбачена умовами Контракту і не може свідчити про заниження декларантом митної вартості товару. Поданий до митного оформлення товарів комерційний інвойс і є розрахунково-платіжним документам, в якому покупцю виставляються сума до сплати, та міститься вся необхідна інформація для визначення митної вартості товару за ціною договору, а отже ця обставина не може слугувати підставою для здійснення коригування митної вартості товару. Така правова позиція знайшла своє відображення у постанові КАС ВС від 10 травня 2023 року у справі № 815/1780/17. 
Відповідно до п.3.3. Контракту поставка товару здійснювалася на умовах FOB NANSHA (Інкотермс 2020). 
Згідно відомостей декларації митної вартості, до ціни товару додані витрати на транспортування - 176 666,83 грн. 
Правилами заповнення декларації митної вартості, затвердженими наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення», до документів, що підтверджують митну вартість можуть належати: рахунок- фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту. 
На підтвердження транспортних витрат надано наступні документи: договір ТЕО від 30.10.2019 № KL-387/19, договір від 10.01.2019 № UA00196977, рахунок на ТЕО від 09.10.2025 № 507/25, Довідку про транспортні витрати №СLL21623 від 09.10.2025, Заявку на перевезення № CLL16502 від 01.08.2025, коносамент SZX25080016 від 09.08.2025, ЦМР 21623 від 07.10.2025року. 
Відповідно до п.4.1 договору ТЕО від 30.10.2019 № KL-387/19 оплата здійснюється шляхом безготівкового переказу на розрахунковий рахунок Виконавця в національній валюті, або в іншій валюті, узгодженої в Заявці, на підставі виставленого Виконавцем рахунку. 
Згідно заявки на перевезення № CLL16502 від 01.08.2025 року була погоджена вартість перевезення 5675 дол. США. Необхідно додати, що заявка на перевезення погоджує попередню загальну вартість транспортних витрат, а оплата транспортних витрат здійснюється на підставі саме рахунку з розподіленням вартості до кордону України та після. 
Відповідно до відомостей рахунку № ТЕО від 09.10.2025 № 507/25 відшкодування витрат на морський фрахт п. Нанша, Китай -п. Гданськ, Польща на користь лінійного агента 73489, 26гри; відшкодування витрат на транспортно-експедиторське обслуговування, у т.ч. міжнародне автоперевезення за маршрутом : п. Гданськ, Польща - п/п Ягодин (Україна), НРР, оформлення документів за межами території України – 98815, 45грн; відшкодування витрат з міжнародного автоперевезення за маршрутом : п/п Ягодин - м. Дніпро на території України за єдиним перевізним документом – 58 268 грн; експедиторська винагорода 4362,12 грн. Таким чином, загальна вартість транспортних витрат склала 235 807,25 грн, що в еквіваленті по курсу 41,62 грн за 1 долар склало 5 665, 71 дол. США. з яких до кордону України 172 304,71 грн, що в еквіваленті склало 4139,94 дол. США. та по території України 62 630,12 грн., що в еквіваленті склало 1504,81 дол. США. 
Сторони погодили експедиторську винагороду тільки по території України, що знайшло своє відображення у рахунку № ТЕО від 09.10.2025 № 507/25, що жодним чином не протирічить вимогам законодавства України та не має включатися до митної вартості товару. Однак, з урахуванням, того що відбулися зміни в попередній вартості транспортних витрат які передбачені у заявці на перевезення, розмір експедиторської винагороди було включено до транспортних витрат заявлених до митного оформлення товарів. 
Таким чином, декларантом було заявлено до митного оформлення саме 176 666,83 грн., що жодним чином не призвело до заниження розміру транспортних витрат та не може слугувати підставою для коригування митної вартості товару. 
Відповідно до висновку Верховного Суду у постанові від 31.05.2019 у справі №804/16553/14, зазначено, що оскільки Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів. 
Довідка про транспортні витрати № СCLL21623 від 09.10.2025 року передбачає загальну вартість перевезення до кордону України 172 304,71 грн. Страхування товару не здійснювалося. 
Також, відповідно до вимог діючого законодавства України транспортні документи не повинні містити відомості про протяжність маршруту перевезення у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту. Вищезазначені дані фактично є калькуляцією транспортних витрат яка складається у разі перевезення товару власним транспортом. Однак, перевезення товару здійснювалося з залученням сторонніх перевізників. 
Відповідно до п.п.7-10 ст.257 МК України перелік відомостей, що підлягають внесенню до митних декларацій, обмежується лише тими відомостями, які є необхідними для цілей справляння митних платежів, формування митної статистики, а також для забезпечення додержання вимог цього Кодексу та інших законодавчих актів. Митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться такі відомості, у тому числі у вигляді кодів, в тому числі але не виключно, торговельна марка та виробник товарів (за наявності у товаросупровідних та комерційних документах). Митним органам забороняється вимагати внесення до митної декларації інших відомостей, ніж зазначені у цій статті. Перелік товарів, що не підлягають обов`язковому письмовому декларуванню, встановлюється цим Кодексом та іншими законодавчими актами України. 
В комерційних документах та товаросупровідних документах відсутня інформація, що торгівельної марки товару, отже, відображення її у митній декларації не є обов`язковим, та жодним чином не перешкоджає числовому визначенню митної вартості товару. 
Відповідно до ст. 53 МК України, експортна декларація та документи у ній зазначені не є обов`язковими документами необхідними для митного оформлення. За данні вказані в експортній декларації відповідальність несе тільки Продавець. Той факт, що в ній зазначена менша фактурна вартість ніж заявлена до митного оформлення в Україні, жодним чином не свідчило про заниження заявленої митної вартості товару та не перешкоджало її числовому визначенню, а отже не могло бути підставою для її коригування. 
Таким чином, надані позивачем митниці документи у своїй сукупності підтверджують заявлену підприємством митну вартість та її складові частини, не мають розбіжностей, відомості про визначення митної вартості в цих документах є достовірними, базуються на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню та на їх підставі можливо ідентифікувати задекларовані товари, тому зазначені відповідачем розбіжності необґрунтованими та безпідставними. 
Щодо обґрунтованості застосування митним органом другорядного методу (резервного методу) визначення митної вартості придбаного позивачем товару відповідно до ст. 64 Митного кодексу України - у спірному рішенні про коригування заявленої митної вартості орган доходів і зборів не навів жодного пояснення щодо застосування цін згідно зазначених у рішенні митних декларації та зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та не зазначив інформації і джерел, які використовувались митницею при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу всупереч положенням пунктів 2, 4 частини другої статті 55 Митного кодексу України. 
Відповідно до п.2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598, в разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування орган доходів і зборів поряд обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо; також у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні. 
Проаналізувавши наведені норми права у постанові від 05.02.2019 року у справі №816/1199/15-a Верховний Суд дійшов висновку, що у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, рішення про коригування заявленої митної вартості, окрім обов`язкових відомостей визначених ч.2 ст.55 МК України, має також містити порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод. При здійсненні контролю за коригуванням митної вартості товару, проведеним органом доходів і зборів за другорядним методом (за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; за резервним методом), має бути доведено, що товар за певною митною вартістю дійсно був увезений до України, що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) було оскаржене до суду та скасоване судом. 
У рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, орган доходів і зборів повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів застосуванням резервного методу. із 
Натомість, Південно-Східною митницею не доведено об`єктивної неможливості визначення митної вартості товару за ціною договору (метод 1) та застосувати жоден із другорядних (попередніх) методів визначення митної вартості ТЗ позивача окрім шостого (резервного) методу. 
Таким чином, Південно-Східна митниця не навела жодного доводу з якого декларант не міг застосувати визначення митної вартості за ціною договору та безпідставно застосував резервний метод визначення митної вартості придбаного позивачем оминувши інші другорядні (попередні) методи, які один за одним повинні застосовуватися при визначенні ціни ввезеного товару на митну територію України, які передують резервному. 
Згідно з положеннями статті 318 Митного кодексу України митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи. 
Ця норма також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 № 3018-VI «Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур», якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства. 
Крім того, це узгоджується з проголошеними у статті 8 Митного кодексу України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі; заохочення доброчесності. 
Таким чином орган доходів і зборів не навів доказів того, що документи подані декларантом є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, невідповідності обраного позивачем методу визначення митної вартості товарів. 
Подані при митному оформленні товарів документи містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару та щодо ціни, що підлягала сплаті за ці товари. 
Відповідно до частини 7 статті 54 Митного кодексу України у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
Отже, в поданих при митному оформленні товарів документах відсутні розбіжності, оскільки вони містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару та щодо ціни, що підлягала сплаті за цей товар чого не спростовано митним органом. 
Враховуючи висновки в постанові Верховного Суду від 22.08.2019 у справі №810/2784/18, суд зазначає, що митний орган повинен дотримуватися вимог принципу обгрунтованості при: а) встановлені належного до застосування методу визначення митної вартості товарів; б) встановлені достатнього переліку документів для цілей визначення митної вартості товарів. 
Відповідно, рішення митного органу не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару, висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах. 
Виходячи з вищенаведеного, подані митному органу документи містили достатню інформацію щодо митної вартості товару і не мали будь-яких розбіжностей, що давало митному органу можливість перевірки числового значення заявленої митної вартості товару. 
Наведені відповідачем доводи не спростовують правильності визначення позивачем митної вартості отриманого ним товару за ціною договору, а також об`єктивної можливості застосування першого методу, що свідчить про протиправність оскаржуваного рішення митниці про коригування митної вартості товарів. 
З огляду на викладене, суд робить висновок, що реалізація суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах управлінської функції шляхом прийняття рішення про коригування митної вартості товарів здійснена безпідставно. 
В результаті прийняття протиправного рішення про коригування митної вартості товарів ТОВ «АППАРЕЛЬ ДЕ ФЕРНІЧЕ» сплатило у зв`язку з коригуванням митної вартості товару 187 827,11 грн. 
Прийняте суб`єктом владних повноважень оскаржуване рішення про коригування митної вартості, є підставою для зміни майнового стану позивача. 
Реалізація такого рішення може призвести до зменшення майна особи, що звернулась до суду, і, відповідно їх оскарження спрямоване на захист порушеного права у публічно-правових відносинах з метою збереження належного особі майна.
Згідно з ч.1 ст.256 Митного кодексу України відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення органу доходів і зборів про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом.
За таких обставин, суд прийшов до висновку, що рішення Дніпровської митниці про коригування митної вартості товару №UA110150/2025/000049/2 від 16.10.2025 року - є протиправним та належить до скасування.
Згідно з ч.1 та ч.2 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.
Європейський Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах.
Крім того, ЄСПЛ у своєму рішення по справі Yvonne van Duyn v.Home Office зазначив, що «принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться в законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії». З огляду на принцип юридичної визначеності, держава не може посилатись на відсутність певного нормативного акта, який би визначав механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституції чи інших актах. Така дія названого принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності. Захист принципу обґрунтованих сподівань та юридичної визначеності є досить важливим у сфері державного управління та соціального захисту. Так, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію своєї політики чи поведінки, така держава чи такий орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки щодо фізичних та юридичних осіб на власний розсуд та без завчасного повідомлення про зміни у такій політиці чи поведінці, позаяк схвалення названої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у названих осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.
Також, у рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008 року), Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.
Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Згідно з ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.
Відповідно до п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року, заява 4909/04, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Виходячи з викладеного, позовні вимоги є обґрунтованими і їх необхідно задовольнити у повному обсязі.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 3328 грн.
Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 3328 грн. підлягає стягненню з Дніпровської митниці за рахунок бюджетних асигнувань.
З приводу стягнення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10 338 грн. суд зазначає наступне.
Згідно з положеннями статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Верховний Суд в постанові від 21.01.2021 року в справі №280/2635/20 звернув увагу на те, що Кодекс адміністративного судочинства України у редакції, чинній з 15.12.2017 року, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено в рішеннях від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України", від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України", від 30.03.2004 у справі "Меріт проти України" заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Тобто, суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити рівень витрат на правничу допомогу обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями дійсності та співмірності необхідних і достатніх витрат, а також розумності їх розміру.
Відповідно до частини 3 статті 4 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).
Згідно з підпунктом 1, 2, 6 частини 1 та частини 2 статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.
Статтею 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
У справі "East/West Alliance Limited" проти України" Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі "Ботацці проти Італії" (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява №34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).
У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).
Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).
Верховний Суд в постанові від 21.01.2021 року в справі №280/2635/20 звернув увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц.
При цьому, суд зауважує, що при розгляді справи судом питання про відшкодування витрат на правничу допомогу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань і саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (саме така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).
За правилами оцінки доказів, встановлених ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу справи у КАС, суд враховує таке.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем до суду подано копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 08.08.2014 року (Серія ДП №2834) відносно адвоката Сергєєвої Майї Шаукатівни; копію платіжної інструкції №13392 від 12.01.2026 року на суму 7000 грн.; копію рахунку на оплату №12 від 12.01.2026 року на суму 7000 грн.; копію додаткової угоди від 12.01.2026 року №1 до договору про надання правничої допомоги №2 від 12.01.2026 року; копію договору про надання правничої допомоги №2 від 12.01.2026 року; копію ордеру на надання правничої допомоги від 22.01.2026 року (Серія АЕ №1461587).
Суд також вважає за необхідне врахувати правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 04.02.2020 року (№ провадження К/9901/95/200), відповідно до якої (п.23) вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Так, суд зауважує, що з урахуванням предмету позову, зазначена справа є справою незначної складності. Також, суд зауважує, що по вказаній категорії справ є значна кількість усталеної судової практики, що вказує на можливість використання адвокатом у своїй діяльності раніше напрацьованих матеріалів та шаблонних документів, які застосовуються при розгляді судових справ даної категорії.
До того ж, розгляд даної справи відбувся в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.
З огляду на вищевикладене, враховуючи співмірність заявленої до повернення позивачем суми коштів із критеріями, встановленими частиною п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, суд доходить висновку, що на користь позивача підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів, внаслідок якого сталось порушення прав позивача, сума витрат на правничу допомогу у розмірі 1500 грн.
З урахуванням викладеного вище, суд доходить висновку про часткове задоволення клопотання представника позивача про розподіл судових витрат.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1500 грн. підлягають стягненню з Південно-Східної митниці за рахунок бюджетних асигнувань.
Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю “АППАРЕЛЬ ДЕ ФЕРНІЧЕ” до Південно-Східної митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів – задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів Південно-Східної митниці №UA110150/2025/000049/2 від 16.10.2025 року.
Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «АППАРЕЛЬ ДЕ ФЕРНІЧЕ» (код ЄДРПОУ 38524231) за рахунок бюджетних асигнувань Південно-Східної митниці (код ЄДРПОУ 43971371) документально підтверджені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 3328 грн. (три тисячі триста двадцять вісім гривень).
Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «АППАРЕЛЬ ДЕ ФЕРНІЧЕ» (код ЄДРПОУ 38524231) за рахунок бюджетних асигнувань Південно-Східної митниці (код ЄДРПОУ 43971371) витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1500 грн. (одна тисяча п`ятсот гривень).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя С. В. Прудник