ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2026 року	Львів	Справа № 140/1272/25 пров. № А/857/21852/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Заверухи О.Б.,
суддів Гінди О.М., Матковської З.М.,

розглянувши в електронній формі в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

суддя (судді) в суді першої інстанції – Валюх В.М.,
час ухвалення рішення – не зазначено,
місце ухвалення рішення – м. Луцьк,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

07 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, в якому просив: визнати протиправними дії щодо відмови в перерахунку пенсії відповідно до вимог статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» від 02.09.2008 №345-VI (далі - Закон №345-VI); зобов`язати зарахувати до страхового та пільгового стажу періоди роботи грудень 2010 року у ВП «Шахтоуправління «Нововолинське» ДП «Волиньвугілля» та з червня 2015 року по лютий 2019 року у ДП «Шахта № 1 «Нововолинська» та з серпня 2020 року по грудень 2021 року у ВП «Шахта Бужанська» ДП «Волиньвугілля», перерахувати та виплачувати пенсію по інвалідності в розмірі по віку на пільгових умовах відповідно до статті 8 Закону №345-VI, з 18.01.2024 (дати призначення пенсії).
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області та отримує пенсію по інвалідності, призначену з 18.01.2024 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі – Закон № 1058-ІV). Влітку 2024 року звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії по трудовому каліцтву в розмірі по віку на підставі статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» від 02.09.2008 № 345-VI (далі – Закон № 345-VI). Листом від 17.12.2024 № 16599-15716/К-02/8-0300/24 ГУ ПФУ у Волинській області відмовило у перерахунку пенсії з тих підстав, що періоди роботи грудень 2010 року у ВП «Шахтоуправління «Нововолинське» ДП «Волиньвугілля», з червня 2015 року по лютий 2019 року у ДП «Шахта № 1 «Нововолинська» та з серпня 2020 року по грудень 2021 року у ВП «Шахта Бужанська» ДП «Волиньвугілля» не зараховано у зв`язку із несплатою страхових внесків роботодавцем. Вказану відмову вважає протиправною, оскільки із його заробітної плати утримувалися суми страхових внесків та він не може нести відповідальності за неналежне виконання підприємством своїх обов`язків по сплаті обов`язкових платежів.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2025 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо відмови ОСОБА_1 в зарахуванні до його страхового та пільгового стажу періодів роботи грудень 2010 року у ВП «Шахтоуправління «Нововолинське» ДП «Волиньвугілля», з червня 2015 року по лютий 2019 року у ДП «Шахта № 1 «Нововолинська», з серпня 2020 року по грудень 2021 року у ВП «Шахта Бужанська» ДП «Волиньвугілля», та щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати пенсії з урахуванням цього стажу. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати до страхового та пільгового стажу ОСОБА_1 періоди роботи грудень 2010 року у ВП «Шахтоуправління «Нововолинське» ДП «Волиньвугілля», з червня 2015 року по лютий 2019 року у ДП «Шахта № 1 «Нововолинська», з серпня 2020 року по грудень 2021 року у ВП «Шахта Бужанська» ДП «Волиньвугілля», здійснити перерахунок та виплату (з урахуванням виплачених сум) пенсії позивачу з урахуванням вказаного стажу, та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12 листопада 2024 року про перерахунок пенсії відповідно до статті 8 Закону «Про підвищення престижності шахтарської праці» від 02 вересня 2008 року № 345-VI з урахуванням вказаного стажу.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески. При цьому, порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахування до страхового чи пільгового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку у свою чергу нараховувалися страхові внески, проте не з вини застрахованої особи страхові внески не були зараховані на відповідні рахунки.
Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що інформація про сплату страхових внесків за спірні періоди в індивідуальних відомостях про застраховану особу в Реєстрі застрахованих осіб відсутня, та за таких обставин підстави для проведення перерахунку пенсії позивачу в розмірі згідно із статтею 8 Закону № 345-VI відсутні у зв`язку із невиконанням вимоги про наявність пільгового стажу 15 років та одержанням позивачем пенсії по інвалідності, а не по віку.
Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, позивач з 18.01.2024 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області як одержувач пенсії по третій групі інвалідності внаслідок трудового каліцтва відповідно до Закону № 1058-IV, що підтверджується листом ГУ ПФУ у Волинській області від 17.12.2024 № 16599-15716/К-02/8-0300/24 (а.с. 10-11), та про вказані обставини зазначено у заявах по суті справи. 
Листом ГУ ПФУ у Волинській області від 17.12.2024 № 16599-15716/К-02/8-0300/24, у відповідь на звернення щодо перерахунку пенсії, позивача повідомлено, що при обчисленні розміру пенсійної виплати до страхового стажу не враховано період роботи грудень 2010 року у ВП «Шахтоуправління «Нововолинське» ДП «Волиньвугілля», з червня 2015 року по лютий 2019 року у ДП «Шахта № 1 «Нововолинська» та з серпня 2020 року по грудень 2021 року у ВП «Шахта Бужанська» ДП «Волиньвугілля», у зв`язку з відсутністю на час призначення пенсії сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України (а.с. 10-11).
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині: визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо відмови ОСОБА_1 в зарахуванні до його страхового та пільгового стажу періодів роботи грудень 2010 року у ВП «Шахтоуправління «Нововолинське» ДП «Волиньвугілля», з червня 2015 року по лютий 2019 року у ДП «Шахта № 1 «Нововолинська», з серпня 2020 року по грудень 2021 року у ВП «Шахта Бужанська» ДП «Волиньвугілля», та щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати пенсії з урахуванням цього стажу; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати до страхового та пільгового стажу ОСОБА_1 періоди роботи грудень 2010 року у ВП «Шахтоуправління «Нововолинське» ДП «Волиньвугілля», з червня 2015 року по лютий 2019 року у ДП «Шахта № 1 «Нововолинська», з серпня 2020 року по грудень 2021 року у ВП «Шахта Бужанська» ДП «Волиньвугілля», здійснити перерахунок та виплату (з урахуванням виплачених сум) пенсії позивачу з урахуванням вказаного стажу, та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12 листопада 2024 року про перерахунок пенсії відповідно до статті 8 Закону «Про підвищення престижності шахтарської праці» від 02 вересня 2008 року № 345-VI з урахуванням вказаного стажу.
Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.
Згідно із преамбулою Закону № 1058-IV цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Відповідно до статті 1 Закону № 1058-IV у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:
застрахована особа – фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування;
персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі – персоніфікований облік) – організація та ведення обліку відомостей про застраховану особу, що здійснюється відповідно до законодавства і використовується в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування в установленому законодавством порядку;
роботодавець – власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання; фізична особа, яка використовує працю найманих працівників (у тому числі іноземців, які на законних підставах працюють за наймом в Україні); власник розташованого в Україні іноземного підприємства, установи, організації (у тому числі міжнародної), філії та представництва, який використовує працю найманих працівників, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;
страховий стаж – період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески;
страхові внески – кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, кошти, сплачені за договором про добровільну сплату страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;
страхувальники – роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.
Згідно із абзацом першим частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж – період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку – на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частини першої статті 15 Закону № 1058-IV платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.
Згідно із частиною другою статті 20 Закону № 1058-IV обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Як передбачено частинами четвертою - шостою, дев`ятою, десятою статті 20 Закону № 1058-IV, сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду, а сум страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування – на банківський рахунок Накопичувального фонду або на банківський рахунок обраного застрахованою особою недержавного пенсійного фонду – суб`єкта другого рівня системи пенсійного забезпечення. Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом є: для страхувальників, зазначених у пунктах 1, 2, 4 статті 14 цього Закону, - календарний місяць. Днем сплати страхових внесків вважається: у разі перерахування сум страхових внесків у безготівковій формі з банківського рахунку страхувальника на банківський рахунок органу Пенсійного фонду – день списання установою банку, органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з банківського (спеціального реєстраційного) рахунку страхувальника незалежно від часу її зарахування на банківський рахунок органу Пенсійного фонду. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Системний аналіз вказаних вище правових норм дає підстави для висновку про те, що до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески. При цьому, на думку колегії суддів, виходячи із змісту наведених вище правових норм, порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахування до страхового чи пільгового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку у свою чергу нараховувалися страхові внески, проте не з вини застрахованої особи страхові внески не були зараховані на відповідні рахунки.
Крім того, колегія суддів враховує висновки щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду від 27.03.2018 (справа № 208/6680/16-а), від 20.03.2019 (справа № 688/947/17), від 30.09.2019 (справа № 316/1392/16-а), відповідно до яких, за загальним правилом, несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, не повинна порушувати законні права та інтереси позивача, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі. Позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи на такому підприємстві.
Як слідує із матеріалів справи, спір між сторонами виник, зокрема, щодо не зарахування відповідачем до страхового та пільгового стажу позивача при визначенні розміру його пенсії окремих періодів роботи (грудень 2010 року у ВП «Шахтоуправління «Нововолинське» ДП «Волиньвугілля», з червня 2015 року по лютий 2019 року у ДП «Шахта № 1 «Нововолинська» та з серпня 2020 року по грудень 2021 року у ВП «Шахта Бужанська» ДП «Волиньвугілля») у зв`язку із відсутністю сплати страхових внесків.
Так, судом першої інстанції, з матеріалів справи, зокрема, листа ГУ ПФУ у Волинській області від 17.12.2024 № 16599-15716/К-02/8-0300/24, індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (довідка форми ОК-5) (а.с. 19-22) встановлено, що період роботи грудень 2010 року у ВП «Шахтоуправління «Нововолинське» ДП «Волиньвугілля» (ідентифікаційний код 36452904), з червня 2015 року по лютий 2019 року у ДП «Шахта № 1 «Нововолинська» (ідентифікаційний код 39806601) та з серпня 2020 року по грудень 2021 року у ВП «Шахта Бужанська» ДП «Волиньвугілля» (ідентифікаційний код 00176259) не зараховано до страхового та пільгового стажу позивача при призначенні пенсії та обчисленні її розміру.
Разом з тим, із вказаних відомостей (довідка форми ОК-5) також простежується нарахування позивачу заробітної плати за ці періоди роботи та сплату єдиного внеску. Крім того, спірні періоди роботи підтверджуються записами у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 (а.с. 23-24), довідками про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 24.01.2024 № 2 (а.с. 13), від 23.01.2024 № 10 (а.с. 17), витягами з наказів про результати проведення атестації робочих місць (а.с. 14-16, 18).
Отже, на думку колегії суддів, оскільки наявними у справі письмовими доказами підтверджується, що за період роботи грудень 2010 року у ВП «Шахтоуправління «Нововолинське» ДП «Волиньвугілля», з червня 2015 року по лютий 2019 року у ДП «Шахта № 1 «Нововолинська» та з серпня 2020 року по грудень 2021 року у ВП «Шахта Бужанська» ДП «Волиньвугілля» позивачу була нарахована та виплачена заробітна плата, на яку в свою чергу нараховувалися страхувальником страхові внески, тому у відповідача відсутні підстави не зараховувати до страхового та пільгового стажу позивача вказані періоди роботи. 
Колегія суддів наголошує на тому, що позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства зі страхових внесків не може бути підставою для не зарахування до страхового та пільгового стажу позивача періодів його роботи на таких підприємствах.
З урахуванням наведених норм чинного законодавства України та встановлених обставин справи, колегія суддів погоджується з виссновком суду першої інстанції про протиправність дій відповідача щодо відмови у зарахуванні до страхового та пільгового стажу позивача вказаних періодів роботи, та про наявність у позивача права на перерахунок пенсії з урахуванням вказаного стажу.
Водночас, у листі ГУ ПФУ у Волинській області від 17.12.2024 № 16599-15716/К-02/8-0300/24 та у апеляційній скарзі не було надано оцінки щодо наявності у позивача необхідного стажу для перерахунку пенсії із урахуванням вимог статті 8 Закону № 345-VI, за умови зарахування до стажу спірних періодів роботи. 
При цьому, колегія суддів зауважує, що визначення страхового та пільгового стажу для призначення/перерахунку пенсії належить до дискреційних повноважень територіальних органів ПФУ.
Відтак, з урахуванням встановлених обставин справи, наведених норм чинного законодавства України, слід визнати протиправними дії ГУ ПФУ у Волинській області щодо відмови позивачу в зарахуванні до його страхового та пільгового стажу вказаних періодів роботи, щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати пенсії з урахуванням цього стажу, та зобов`язати відповідача зарахувати до страхового та пільгового стажу позивача зазначені періоди роботи, здійснити перерахунок та виплату (з урахуванням виплачених сум) пенсії позивачу з урахуванням вказаного стажу, та повторно розглянути заяву позивача від 12.11.2024 про перерахунок пенсії відповідно до статті 8 Закону № 345-VI з урахуванням вказаного стажу, та про відмову у задоволенні решти позовних вимог (щодо перерахунку та виплати пенсії по інвалідності в розмірі по віку на пільгових умовах відповідно до статті 8 Закону № 345-VI).
Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд –
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2025 року у справі № 140/1272/25 – без змін.
Постанову разом із паперовими матеріалами справи надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. Б. Заверуха 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	З. М. Матковська