КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження: Доповідач - Кафідова О.В.
22-ц/824/2338/2026

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 296/6142/24
21 квітня 2026 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кафідової О.В.
суддів - Оніщука М.І.
- Шебуєвої В.А. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гайдащука Олександра Сергійовича на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 11 серпня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Майстренка О.М. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Житомирській області, Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень,-
в с т а н о в и в:
У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, у якому просив стягнути з держави України за рахунок коштів Державного бюджету України у відшкодування моральної шкоди 100 000,00 грн та витрати, понесені на надання правової допомоги у розмірі 20 000,00 грн.
Мотивуючи позовні вимоги, позивач посилався на те, що 08 березня 2024 року близько 16:00 год. неподалік будинку № 6 на вул. Івана Кочерги у м. Житомирі інспектор Управління патрульної поліції в Житомирській області без належних підстав, визначених у статті 35 Закону України «Про поліцію», здійснив зупинку транспортного засобу марки BMW, державний номерний знак НОМЕР_1 , яким він керував. 
Під час спілкування працівники поліції поводили себе грубо та зухвало, необґрунтовано запропонували пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, що він і зробив у спеціалізованому медичному закладі. За результатами огляду факт перебування ОСОБА_1 у стані наркотичного сп`яніння не підтвердився. 
Крім того, відразу після огляду у лікаря, працівник поліції виніс постанову серії ЕНА № 1617524 від 08 березня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 КУпАП, яка була скасована рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 16 травня 2024 року.
Позивач стверджував, що зазначеними діями йому було завдано моральну шкоду у вигляді моральних (душевних) страждань, зокрема у вигляді необхідності доведення своєї невинуватості, відчуття несправедливості, викликане ганебним відношенням працівника поліції до нього, та винесенням відносно нього незаконної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, що безумовно змусило ОСОБА_1 витратити багато зусиль, спрямованих на захист своїх прав, свобод та інтересів, при цьому він втратив довіру до правоохоронних органів.
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 11 серпня 2025 року у позові відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди обов`язковою є сукупність трьох умов: дії органу (посадових або службових осіб) повинні мати протиправний характер, шкода та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Вина посадових осіб органів державної влади не є обов`язковою. Тягар доведення наявності зазначених трьох умов покладається на позивача, який звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди.
Суд першої інстанції виходив з того, що твердження позивача щодо використання працівником патрульної поліції ненормативної лексики та зневажливого ставлення до нього не підтверджуються наданими доказами.
Місцевий суд встановив, що патрульні поліцейські дійсно використовували в спілкування між собою ненормативну лексику, але відповідні обставини мали місце, коли патрульні поліцейські вдвох рухались у транспортному засобі по маршруту. При цьому із відеозапису не можливо встановити стосовно кого вжиті вказані ненормативні вислови. Водночас відеозапис не містить доказів, що під час спілкування із позивачем, патрульними поліцейськими використовувалась ненормативна лексика чи вислови, які принижують честь та гідність позивача.
Із відеозапису вбачається, що працівник патрульної поліції повідомив позивачу причини зупинення транспортного засобу, роз`яснив його права під час здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення, повідомив про докази вчинення правопорушення, вказував на ознаки наркотичного сп`яніння.
Суд дійшов висновку про те, що патрульний поліцейський під час проведення огляду позивача на наявність наркотичного чи іншого сп`яніння діяв відповідно до вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу на швидкість реакції і ніяких свавільних дій стосовно позивача не вчиняв.
Місцевим судом не встановлено вчинення патрульними поліцейськими свавільних, неправомірних дій стосовно позивача 08 березня 2024 року під час винесення постанови серії ЕНА № 1617524 у справі про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 126 КУпАП та під час проведення огляду позивача на наявність сп`яніння.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 27 серпня 2025 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Гайдащук О.С. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що висновки суду першої інстанції ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права та порушенні норм процесуального права.
Поведінка працівника поліції, яка зафіксована на відеозаписі, є недопустимою та спростовує висновки суду першої інстанції про те, що патрульний діяв відповідно до вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу на швидкість реакції. Наголошує, що обов`язковим є доведення підстав для такого огляду особи.
Ознаки наркотичного сп`яніння мають бути встановлені та озвучені особі на місці, не шляхом формального припущення, а проведенням поліцейським певних дій, що ним не було виконано.
Протягом всього спілкування працівника поліції з водієм відношення до нього було зверхнім, зухвалим, упередженим та таким, що не відповідає вимогам закону.
Суд першої інстанції не надав належних правових висновків доводам позивача про те, що поведінка патрульних призвела до отримання ним психологічних страждань, розчарування та незручності, приниження людини, що завдало моральної шкоди.
Психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у виді погіршення здоров`я, можуть підтверджувати завдання моральної шкоди.
У жовтні 2025 року Департамент патрульної поліції подав відзив на апеляційну скаргу, в якій просив її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість, мотивуючи це тим, що сам факт виявлення ознак наркотичного сп`яніння не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності поліцейського та не тягне наслідків цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що діями поліцейського, як посадової особи, позивачу заподіяна моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню. Необхідною умовою для стягнення моральної шкоди є доведення позивачем перед судом факту незаконної (протиправної) поведінки інспекторів, наявність самої моральної шкоди, її розмір та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно з вимогами частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Судом встановлено, що 08 березня 2024 року інспектор Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції склав відносно позивача постанову серії ЕНА № 1617524 у справі про адміністративне правопорушення передбачене частиною 1 статті 126 КУпАП у зв`язку із не пред`явленням позивачем полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності та наклав на позивача штраф у розмірі 425,00 грн.
Позивач не погодився із цією постановою та оскаржив її до суду.
Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 16 травня 2024 року у справі № 295/4522/24 позов задоволено, скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 1617524 від 08 березня 2024 року, провадження у справі закрито.
У цьому рішенні Богунський районний суд міста Житомира вказав, що за результатами дослідження поданих сторонам доказів, зокрема запису відеофіксації подій, суд дійшов висновку про відтворення даних щодо не пред`явлення позивачем як водієм автомобіля BMW, державний номерний знак НОМЕР_1 , на вимогу працівника поліції полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що становить склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 126 КУпАП.
Також суд у справі № 295/4522/24 звернув увагу на те, що характер спілкування працівника поліції, який звертається до водіїв із займенниками «ти» (як приклад: 3 хв. 45 сек. запису: «А що ти думав», 10 хв. 10 сек. - «Подивись на мене», 12 хв. 26 сек. - «Їзди нормально», 15 хв. 28 сек. - після пропозиції третьої особи сісти за руль транспортного засобу, оскільки водій (позивач) був запрошений для проходження медичного освідування - «Ти впевнений, що тобі можна») свідчить про виникнення ознак відсутності безсторонності за суб`єктивним критерієм, тобто за власною позицією повноважною особи, що за результатами судового провадження фактично дістає прояв через об`єктивний критерій - коли невідомі для позивача на час прийняття рішення факти встановлено судом за об`єктивним існуванням.
У матеріалах судової справи є оптичний диск, на якому мітиться запис з відеореєстратора патрульного поліцейського під час подій зупинення позивача 08 березня 2024 року.
Із вказаного відеозапису встановлено, що 08 березня 2024 року, орієнтовно о 16 год. 05 хв. патрульні поліцейські зупинили декілька транспортних засобів, в тому числі транспортний засіб BMW, державний номерний знак НОМЕР_1 , за кермом якого був позивач. На відео зафіксовано, що позивач не пред`явив поліцейським поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
На відеозаписі також зафіксовано, що під час перевірки документів позивача патрульний поліцейський запитує, що вживав позивач і пропонує проїхати на медичне обстеження, на що позивач погоджується. Під час спілкування з позивачем патрульні поліцейські не використовують ненормативну лексику та називають позивачу причину зупинки транспортного засобу (гучна робота вихлопної системи транспортного засобу). Позивач визнає, що в нього закінчилась дія полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу. Також патрульним поліцейським повідомлено позивачу, що виявлено ознаки наркотичного сп`яніння (зокрема, бліда шкіра обличчя, зіниці не реагують на світло). Позивач на пропозицію патрульного поліцейського погодився пройти медичне обстеження. Під час спілкування у транспортному засобі з позивачем та в подальшому у медичному закладі патрульний поліцейський не використовує ненормативну лексику.
Також у відео зафіксовано, що позивач був доставлений до медичного закладу транспортним засобом патрульної поліції. У медичному закладі пройшов обстеження на наявність ознак алкогольного та наркотичного сп`яніння.
У матеріалах справи міститься акт медичного обстеження з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 162, згідно з яким встановлено, що позивач 08 березня 2024 року пройшов відповідний медичний огляд і ознак алкогольного чи наркотичного сп`яніння не виявлено.
Також у матеріалах справи є висновок щодо результатів медичного обстеження з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 08 березня 2024 року стосовно позивача, згідно з яким ознак алкогольного чи наркотичного сп`яніння не виявлено.
З огляду на роздруківку із сайту Моторного (транспортного) страхового бюро України щодо перевірки чинності полісу внутрішнього страхування, поліс на ТЗ НОМЕР_1 станом на 08 березня 2024 року не виявлено.
Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з невстановлення вчинення патрульними поліцейськими свавільних, неправомірних дій стосовно позивача 08 березня 2024 року під час винесення постанови серії ЕНА № 1617524 у справі про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 126 КУпАП та під час проведення огляду позивача на наявність сп`яніння.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі статтею 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У статті 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості відповідальності за шкоду, завдану органами державної влади чи місцевого самоврядування та їх посадовими особами, які є відмінними від загальних підстав деліктної відповідальності.
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (частина перша статті 1173 ЦК України).
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (частина перша статті 1174 ЦК України).
Отже, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (частина перша статті 23 ЦК України). Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частина друга статті 23 ЦК України).
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).
Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Під час розгляду справ про відшкодування моральної шкоди суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та на яких міркуваннях він у цьому базується, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, потрібні для відновлення попереднього стану. Водночас суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Наявність заподіяння моральної шкоди повинен довести позивач.
Порушення прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей, зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (рішення від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» (Rysovskyy v. Ukraine).
Отже, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у виді погіршення здоров`я, можуть підтверджувати завдання моральної шкоди.
З огляду на загальні засади доказування у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і яким є розмір її відшкодування.
Вирішувати такі спори потрібно з урахуванням того, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (статті 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 січня 2025 року у справі № 335/6977/22 (провадження № 14-87цс24) дійшла висновку про те, що у разі відповідності протоколу про адміністративне правопорушення вимогам закону та вчинення працівниками патрульної поліції під час складання протоколу усіх дій згідно із законом та в межах їхніх повноважень та за відсутності ознак свавільності таких дій, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю складу правопорушення не є фактом, який сам по собі підтверджує протиправність дій патрульних поліцейських щодо складання такого протоколу.
При невстановленні під час розгляду справи про адміністративне правопорушення невідповідності дій (бездіяльності) працівників патрульної поліції щодо складання протоколу, які мали наслідком закриття справи про адміністративне правопорушення, дії патрульного поліцейського щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі подальшого закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення можуть бути підставою для відшкодування шкоди державою лише у тому випадку, якщо закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення відбулося через очевидну невідповідність протоколу вимогам закону або внаслідок інших протиправних дій працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, або які мають ознаки свавільності.
Звертаючись до суду із цим позовом, ОСОБА_1 просив суд стягнути з держави завдану йому моральну шкоду у вигляді моральних (душевних) страждань, зокрема у вигляді необхідності доведення своєї невинуватості, відчуття несправедливості, викликане ганебним відношенням працівника поліції до нього, та винесенням стосовно позивача незаконної постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності, що безумовно змусило його витратити багато зусиль, спрямованих на захист своїх прав, свобод та інтересів, при цьому він втратив довіру до правоохоронних органів.
У рішенні Богунського районного суду міста Житомира від 16 травня 2024 року у справі № 295/4522/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, зазначено про неможливість ігнорування обставин, які свідчать про відсутність безсторонності, а тому, керуючись вимогами статті 286 КАС України суд дійшов висновку про скасування рішення суб`єкта владних повноважень.
Зі змісту зазначеного рішення Богуславського районного суду м. Житомира вбачається, що підставою для закриття провадження у справі стало завершення визначених статтею 38 КУпАП процесуальних строків, з огляду на час виявлення подій, що могли свідчити про вчинення адміністративного правопорушення. При цьому суд не вважав за доцільне направляти справу для повторного розгляду до суб`єкта владних повноважень (з метою розгляду за безстороннім підходом), оскільки відповідно до статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.
З матеріалів справи не вбачається надання позивачем доказів, які б свідчили про відсутність в його діях ознак адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 126 КУпАП.
Крім того, позивач сам визнав факт відсутності у нього полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що патрульний поліцейський під час проведення огляду позивача на наявність наркотичного чи іншого сп`яніння діяв відповідно до вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів і ніяких свавільних дій стосовно позивача не вчиняв.
Працівник патрульної поліції повідомляв позивачу причини зупинення транспортного засобу, роз`яснював його права під час здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення, повідомляв про докази вчинення правопорушення, вказував на ознаки наркотичного сп`яніння.
У спірних правовідносинах шкода відшкодовується на загальних підставах, визначених статтею 1174 ЦК України, а тому обов`язковою умовою для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб відповідача у виді відшкодування шкоди є встановлення протиправності у діях працівників патрульної поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.
Факт скасування постанови серії ЕНА № 1617524 від 08 березня 2024 року та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за спливом строку притягнення до адміністративної відповідальності, не свідчить про протиправний характер дій поліцейського, якщо позивачем не доведено невідповідності дій (бездіяльності) працівників патрульної поліції під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та щодо складання протоколу, які мали наслідком закриття справи про адміністративне правопорушення.
Колегія суддів також наголошує, що для задоволення позову недостатньою є лише констатація душевних переживань, позивач був зобов`язаний надати належні та допустимі докази заподіяної моральної шкоди (наприклад, погіршення стану здоров`я, порушення нормальних життєвих зв`язків) та обґрунтувати її розмір.
Доводи апелянта щодо незаконності оскаржуваного рішення не ґрунтуються на вимогах закону, суперечать наявним у справі доказам та фактичним обставин справи, а отже не спростовують та не впливають на законність і обґрунтованість ухваленого судом рішення.
Таким чином, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.
При цьому, у зв`язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.
Також слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень частини шостої статті 19 та частини третьої статті 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-381 ЦПК України,-
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гайдащука Олександра Сергійовича залишити без задоволення.
Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 11 серпня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: