Справа № 183/5006/22
№ 1-кп/183/562/25
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 березня 2026 року Дніпропетровська обл.,
м. Самар

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю - секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора –  ОСОБА_3 ,
обвинуваченого – ОСОБА_4 ,
розглянувши у судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідуваньза № 62022050020000290 від 29.06.2022 р. та № 12024041350001180 від 18.09.2024 року за обвинуваченням,
ОСОБА_4 ,    ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Чернігівка, Чернігівського р-ну, Запорізької обл., громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 409 КК України, 
В С Т А Н О В И В:
Солдат ОСОБА_4 21 травня 2022 року приблизно о 10 год. 00 хв., будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації та проходячи її на посаді гранатометника 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», діючи умисно, в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, перебуваючи на території «Лисичанського НПЗ», що знаходиться y н.п Верхньокам`янка, Попаснянського р-ну, Луганської обл., усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, за надуманими підставами, відкрито заявив про своє небажання нести військову службу на бойових позиціях в районі АДРЕСА_2 , залишивши в АДРЕСА_3 закріплену за ним зброю та боєприпаси та без дозволу (наказу) командування разом з іншими військовослужбовцями підрозділу залишив місце розташування військової частини НОМЕР_1 в районі виконання завдань та направився у невідомому напрямку, чим фактично припинив виконання обов`язків військової служби.
Також о 12.00 год. 30 травня 2022 року солдат ОСОБА_4 разом із іншими військовослужбовцями свого підрозділу прибув до тилового пункту управління військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_4 , де усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, за надуманими підставами, відкрито заявив про своє небажання нести військову службу на бойових позиціях військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_5 та о 17.00 год. 30 травня 2022 року без дозволу (наказу) командування разом з іншими військовослужбовцями підрозділу залишив місце розташування військової частини НОМЕР_1 в районі виконання завдань та направився у невідомому напрямку, чим фактично припинив виконання обов`язків військової служби.
Так, солдат ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем приблизно о 10 год. 00 хв. 21 травня 2022 року відмовився від виконання обов`язків військової служби та фактично їх не виконував, доки о 12 год. 00 хв. 03 червня 2022 року не прибув до пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_6 ..
Таким чином ОСОБА_4 обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 409 КК України, тобто відмова від несення обов`язків військової служби, вчинена в умовах воєнного стану.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення в межах висунутого обвинувачення, погодившись з юридичною оцінкою інкримінованих йому діянь та пояснив про обставини викладені вище, які стали підставою для пред`явлення останньому обвинувачення, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 409 КК України.
Показання обвинуваченого ОСОБА_4 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
За згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які правильно розуміє обвинувачений та інші учасники судового провадження і які ніким не оспорюються. При цьому у суду не було сумнівів в добровільності та істинності їх позиції, суд вважав недоцільним дослідження решти доказів щодо обставин, які сторонами кримінального провадження не оспорювались. Тому, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 .
При цьому суд роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_4 та іншим учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати визнанні ними фактичні обставини справи в апеляційному порядку.
Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, доходить до висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 повністю доведена під час судового розгляду та кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 409 КК України, як відмова від несення обов`язків військової служби, вчинена в умовах воєнного стану.
При призначенні покарання, суд, відповідно до вимог ст.ст. 65 - 67 КК України, враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів.
Згідно класифікації, передбаченої ст. 12 КК України, обвинувачений вчинив тяжкий злочин.
Обставин, які згідно зі ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому судом не встановлено.
Обставин, які згідно зі ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому судом не встановлено.
Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він за місцем проходження військової служби характеризується негативно, раніше судимий.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд виходить із положень ст.ст. 50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відношення особи до скоєного кримінального правопорушення, відсутність пом`якшуючих та наявність обтяжуючої обставин, дані про особу обвинуваченого, думку сторони обвинувачення у зв`язку з чим, суд вважає, що обвинуваченому за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 409 КК України необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років один місяць.
Саме таке покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Судом встановлено, що обвинувачений вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05.12.2024 р. у справі № 201/12902/24 був визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та йому призначене покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років. Відповідно до ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом приєднання невідбутої частини покарання, призначеного вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 листопада 2023 року у виді 200 годин громадських робіт, остаточно визначене покарання у виді п`яти років двадцяти п`яти днів позбавлення волі. Судом постановлено відраховувати строк відбуття покарання з 06 вересня 2024 р.
Таким чином на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05.12.2024 р. у справі № 201/12902/24 слід остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років два місяця.
Також на підставі ч. 4 ст. 70 КК України в строк покарання, остаточно визначеного за цим вироком за сукупністю кримінальних правопорушень, слід зарахувати частково відбуте ОСОБА_4 покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05.12.2024 р. у справі № 201/12902/24 в період з 06 вересня 2024 р. до дня набрання законної сили вироком у справі, що розглядається.
Запобіжний захід обвинуваченому не застосовувався.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Процесуальні витрати та речові докази відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 124, 349, 368 - 374, 376, 392 - 395 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 409 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років один місяць.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень,шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05.12.2024 р. у справі № 201/12902/24, остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років два місяця.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 відраховувати з дня набрання вироком законної сили.
Зарахувати в строк відбування ОСОБА_4 покарання, призначеного за цим вироком, частково відбуте ним покарання у виді позбавлення волі за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05.12.2024 р. у справі № 201/12902/24 (в період з 06 вересня 2024 р. по день набрання законної сили вироку у справі, що розглядається (№ 183/5006/22)).
Речові докази:
-комп`ютерний диск, який є додатком до протоколу проведення слідчого експерименту від 25.06.2022 р.; комп`ютерний диск, який є додатком до протоколу допиту свідка ОСОБА_5 від 28.06.2022 р.; комп`ютерний диск, який є додатком до протоколу допиту свідка ОСОБА_6 від 03.06.2022 р. – залишити в матеріалах судової справи.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1