ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2026 року	справа № 380/20377/25	

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Костецького Н.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про стягнення основного боргу,-
у с т а н о в и в :
на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 , у якій позивач просить суд: 
- стягнути з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 (юридична адреса – АДРЕСА_1 , розрахунковий рахунок НОМЕР_4 ) 17795 (сімнадцять тисяч сімсот дев`яносто п`ять) грн. 58 коп. основного боргу.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 проходив військову службу по мобілізації у Військовій частині НОМЕР_5 і 28.08.2022 самовільно залишив місце військової служби. 21.11.2022 військова частина НОМЕР_5 була розформована і військовослужбовці, які перебували у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_5 у зв`язку із самовільним залишенням військової служби були передані до військової частини НОМЕР_1 як правонаступника військової частини НОМЕР_5 . Відповідач до військової частини НОМЕР_1 не прибув. Під час проходження військової служби ОСОБА_1 було видане речове майно необхідне для виконання бойових завдання, однак після самовільного залишення військової служби не було повернуте речове майно на склад військової частини НОМЕР_1 . Вартість майна в сумі 17795,58 грн підтверджується довідкою №7 від 10.02.2024. Позивач направив повідомлення з проханням погасити заборгованість, проте така не була оплачена, просить задовольнити позовні вимоги. 
Ухвалою від 15.10.2025 позовну заяву залишено без руху
Ухвалою від 22.10.2025 після усунення недоліків відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без виклику сторін.
Відповідач правом на подання відзиву, передбаченим ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, не скористався, свою позицію стосовно позову не висловив. 
З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою № 1330-5000652695, виданою 01.04.2022 Франківським ВСЗ УСЗ ДГП Львівської міської ради та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . 
Надіслана за вказаною адресою відповідачу поштова кореспонденція з унікальним штрихкодовим ідентифікатором R 670 3475 7159 повернулася до суду 01.12.2025 з відміткою оператора поштового зв`язку «закінчення встановленого терміну зберігання».
Відповідно до ч. 4 ст. 124 КАС України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх поштової адреси судовий виклик або судове повідомлення надсилаються:
1) юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань;
2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
У разі відсутності учасників справи за такою адресою вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручено їм належним чином.
За приписами ч. 4 ст. 159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Суд дослідив матеріали справи, всебічно і повно з`ясував усі фактичні обставини, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті та встановив таке.
ОСОБА_1 проходив військову службу по мобілізації у військовій частині НОМЕР_5 військової частини НОМЕР_1 .
Відповідач перебуваючи на військовій службі без поважних причин в умовах воєнного стану 28.08.2022 самовільно залишив місце військової служби.
Під час проходження військової служби ОСОБА_1 було видане речове майно, необхідне для виконання бойових завдань на суму 17 795,58 грн, що підтверджується довідкою № 7 від 10.02.2023. Однак, після самовільного залишення військової служби воно не було ним повернуте (здане) на склад речової служби військової частини.
21.11.2022 Військова частина НОМЕР_5 рішенням ІНФОРМАЦІЯ_1 була розформована і військовослужбовці, котрі перебували у розпорядженні командира Військової частини НОМЕР_6 у зв`язку зі самовільним залишенням військової служби, були передані до військової частини НОМЕР_1 як правонаступника ліквідованої Військової частини НОМЕР_5 .
На день подання позову ОСОБА_1 так і не прибув до Військової частини НОМЕР_1 .
03.09.2025 позивачем направлено повідомлення з пропозицією добровільно погасити наявну заборгованість, однак відповідач добровільного не відшкодував заборгованості.
Зазначене стало підставою для звернення Військової частини НОМЕР_1 з даним адміністративним позовом до суду.
При вирішенні спору суд керувався таким.
Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII), держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Статтею 9-1 Закону №2011-XII передбачено продовольче, речове та інше забезпечення військовослужбовців. Речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
Статтею 1 Закону України Про правовий режим майна в Збройних Силах України від 21.09.1999 № 1075-XIV передбачено, що військове майно є державним майном, закріпленим за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України.
До військового майна, зокрема, належить речове майно.
Як встановлено в ході судового розгляду під час проходження служби відповідачу було видане речове майно необхідне для виконання бойових завдань. Зазначена обставина підтверджується наявною у матеріалах справи довідкою № 7 від 10.02.2024 про вартість речового майна, що підлягає утриманню з старшого солдата ОСОБА_1 .
Наказом Міністерства оборони України від 29.06.2016 №232 затверджено Інструкцію про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 26.05.2016 за №768/28898, якою визначено завдання, організацію та порядок речового забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах, установах та організаціях Збройних Сил України, курсантів, військовозобов`язаних, призваних на навчальні та спеціальні збори, резервістів, мобілізованих, студентів цивільних навчальних закладів, які направляються на навчальні збори (далі по тексту - Інструкція).
Відповідно до пункту 4 розділу ІІІ Інструкції, у разі звільнення з військової служби осіб офіцерського складу, сержантського і старшинського складу та рядового складу, які проходили військову службу за контрактом, за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту, засудженням особи до позбавлення волі або обмеженням волі за вироком суду, що набрав законної сили, вартість виданих їм предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися, утримується з урахуванням зносу та проводяться взаєморозрахунки в разі неотримання військовослужбовцем речового майна, право на отримання якого наступило за час проходження служби.
Згідно із положеннями ст.12 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" від 03.10.2019 №160-IX, у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.
Матеріалами справи підтверджено отримання відповідачем речового майна. Судом також встановлено, що відповідач 28.08.2022 самовільно залишив військову частину НОМЕР_5 , а після розформування військової частини НОМЕР_5 не з`явився до військової частини НОМЕР_1 , яка визначена правонаступником військової частини НОМЕР_5 . 
Суд зазначає, що на момент самовільного залишення військової частини, вартість речового майна, яка підлягала утриманню з відповідача складала 17795,58 грн, що підтверджується довідкою №7 від 10.02.2024 про вартість речового майна, що підлягає утриманню з ОСОБА_1 .
Доказів сплати вартості виданих предметів речового майна, строки носіння яких не закінчився на загальну суму у розмірі 17795,58 грн, до суду відповідачем не надано.
При цьому, вжиття військовою частиною НОМЕР_1 заходів щодо добровільної сплати відповідачем вартості предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися, не призвели до фактичної сплати відповідачем спірної суми.
Враховуючи наведені вище обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача вартості виданих йому предметів речового майна, строки носіння яких не закінчились на суму 17795,58 грн є обґрунтованими, тому позов підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи викладене, суд робить висновок про наявність підстав для задоволення адміністративного позову повністю.
Відповідно до ч. 2 ст. 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз. Оскільки такі понесені позивачем не були, відповідно відсутні підстави для розподілу судових витрат.
Керуючись ст.ст. 77, 139, 242-246, 250, 257-262 КАС України, суд,-

у х в а л и в:

адміністративний позов задовольнити повністю.
1. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) 17795 ( сімнадцять тисяч сімсот дев`яносто п`ять ) грн. 58 коп. основного боргу.
2. Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повний текст судового рішення складено 30.03.2026 року.

Суддя	Костецький Назар Володимирович