ЄУН 193/126/26
Провадження 2/193/261/26

Р І Ш Е Н Н Я  
іменем України    

14 квітня 2026 року Софіївський районний суд Дніпропетровської області
у складі: головуючого судді     Томинця О. В.,
за участю: секретаря судового засідання   Оселедець О.І.,
відповідачки       ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Софіївка Криворізького району Дніпропетровської області у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог.
29.01.2026 позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс», (далі - ТОВ «Укр Кредит Фінанс»), звернулося до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості на суму 68 373,09 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 23.07.2024 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 за допомогою Веб-сайту credos.com.ua, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1424-9841, відповідно до умов якого позивач взяв на себе зобов`язання надати позичальнику для задоволення особистих потреб кредитні кошти в розмірі 16 900 грн. зі строком користування 365 днів, базовий період 21 календарний день, зі сплатою комісії за видачу кредиту у розмірі 15% від суми кредиту, зі сплатою відсотків за зниженою процентною ставкою - 1,18% в день та стандартна відсотковою ставкою - 1,50 % в день.
Відповідачка підтвердила виникнення своїх зобов`язань шляхом прийняття виконання зобов`язань, отримала кредитні кошти, проте несвоєчасно та не у повному обсязі здійснювала погашення заборгованості у встановленому у договорі строк у зв`язку з чим станом на 10.12.2025 у неї виникла заборгованість за вказаним кредитним договором у загальному розмірі 68 373,09 грн., що складається з простроченої заборгованості за кредитом – 18 514,00 грн. та простроченою заборгованістю за нарахованими процентами – 49 859,09 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача разом з понесеним ним судовим збором у розмірі 2662,40 грн. 
Заяви (клопотання) учасників справи та процесуальні дії у справі.
Ухвалою суду від 09.02.2026 відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.9). 
Позивач ТОВ «Укр Кредит Фінанс» явку свого представника в судове засідання не забезпечив, проте подав разом з позовом до суду клопотання про можливість розгляду справи за відсутності представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі (а.с.47).
11.02.2026 до суду надійшов відзив на позов від відповідачки за яким вона просила у задоволенні позовних вимог відмовити повністю з огляду на те, що позивачем не правильно виконано розрахунок розміру заборгованості, оскільки він не у повному обсязі враховує сплачені нею в рахунок його погашення кошти. До того ж вважає нараховані відсотки у розмірі 49 859,09 явно несправедливими та такими, що не відповідають принципам розумності, оскільки нею отримавши у кредит 18514 грн. було сплачено 53 849,25 грн. Крім того, вона є опікуном своєї недієздатної дитини, якій призначено 1 групу інвалідності, яка потребує постійного стороннього догляду, тому стягнення додаткових коштів у розмірі 63 373,09 грн, зважаючи на те, що вона і так сплатила 300% позики, поставить її сім`ю на межу виживання (а.с.61-63). 
Присутня під час судового розгляду позивачка ОСОБА_1 свій відзив підтримала і додатково пояснила, що необхідно було робити термінову операцію її недієздатному сину у приватному стоматологічному центру м. Кривого Рогу, вартість операції становила біля 40 000 грн. Оскільки вона працює медичною сестрою і отримує заробітну плату у розмірі лише від 5,5 до 8,5 тис. грн. на місяць, а також пенсію по інвалідності сина у розмірі 2700 грн на місяць, то такої суми вона не мала. Позичивши половину суми у знайомих, вона вирішила, решту коштів половину взяти у кредит. Багато банківських установ відмовляли їй у наданні кредиту через низьку її заробітну плату. Погодився надати ТОВ «Укр Кредит Фінанс». Не заперечувала факту підписання цього договору на веб-сайті позивача і ознайомлення з його умовами, підтвердила, що отримала від позивача всі обумовлені кошти як за основним, так і додатковим договором, але вважає нараховані відсотки завищеними та очевидно не справедливими. Наголосила, що вона зразковий позичальник, раніше їй доводилося брати кредити у інших банках, але інколи так само через скрутне майнове становище вона не могла своєчасно повертати ці кошти і тому просила про реструктуризацію заборгованості і банки завжди йшли назустріч у цьому питанні. Однак ТОВ «Укр Кредит Фінанс» за жодних умов не хотів розстрочувати заборгованість, тому вона допустила прострочення його виконання. Зазначила, що у неї відсутні кошти для погашення боргу за кредитом, тому у разі задоволення судом позову повністю чи частково просила розстрочити суд його виконання. 
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
Встановлено, що 23 липня 2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 укладено договір про відкриття кредитної лінії №1424-9841, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику грошові кошти у розмірі 16 900 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування ним та комісію за видачу кредиту (а.с.10-20).
Також між вказаними сторонами 08.08.2024 укладено додаткову угоду до вказаного договору за умовами якої позичальниця ОСОБА_1 додатково взяла у кредит ще 7800 грн. (а.с.34 на звороті - 36).
Вказаний кредитний договір та додаткова угода укладені з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи - вебсайту ТОВ «Укр Кредит Фінанс» (https://creditkasa.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем кредитодавця, в межах якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле.
Невід`ємною частиною цих договорів є Правила відкриття кредитної лінії, які розміщені на сайті товариства, додаток до додаткової угоди від 08.08.2024. Приймаючи умови договору, клієнт підтвердив, що він ознайомлений з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватись.
Кредитний договір з додатковою угодою та додатками до неї підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (пароля), про що свідчить пункт 3 договору - реквізити сторін.
Мета отримання кредиту для задоволення особистих потреб позичальника (п.2.4. договору).
Згідно з умовами додаткового договору, на момент укладення цієї додаткової угоди, сума неповернутого кредиту за основним боргом на момент укладання додаткової угоди складала 10 716,50 грн.; сума нарахованих та несплачених відсотків – 1286 грн, борг по комісії відсутній (пункт 1 додаткової угоди (надалі п. д/у)).
Після надання кредитолавцем позичальнику у кредит додаткових грошових коштів позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю суму грошових коштів 18 516,50 грн., яка складається з суми залишку заборгованості за основним договором та суми додаткових коштів на підставі додаткової угоди (10 716,50 +7800) (п.2.3. д/у). 
Продовжено строк кредитування до 365 з дати укладення д/у (п. 2.11 д/у); тип процентної ставки за користування кредитом – фіксована (пункт 4.7 договору), передбачено сплату одноразово комісії у розмірі 15% кредиту (4.11); розмір процентів за користування кредитом – 1,5% від непогашеної суми кредиту за кожен день користування кредитом (стандартна ставка); проценти за користування кредитом нараховуються з першого дня перерахування позичальнику кредиту до моменту повернення кредиту кредитодавцю шляхом перерахування кредиту на рахунок кредитодавця, вказаний у цьому договорі; починаючи з 181 дня за кожний день користування кредиту застосовується відсоткова ставка 1,18 % за кожний день користування кредитом (п.2.8 д/у); реальна річна процентна ставка – 18710,28%; орієнтовна загальна вартість кредиту 111 227,40 грн. (п.3 д/у). 
Отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі 16 900 грн та 7800 грн. підтверджено довідкою ТОВ «Укр Кредит Фінанс» про перерахування ОСОБА_1 суми кредиту у вказаних розмірах 23.07.2024 та відповідно 08.08.2024 (а.с.32,33, 38).
Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд.
Згідно з частиною 1 статті 15, частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини 1 статті 3 ЦК України).
Тлумачення змісту як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) за своєю суттю є нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, під час тлумачення норм, що містяться в актах цивільного законодавства.
Згідно з частинами 1, 2 статті 207 ЦК України, (тут і далі - у редакції, на час укладення договору кредиту), правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За правилами статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
З прийняттям Закону України від 03 вересня 2015 року №675-VIII «Про електронну комерцію» (далі - Закон №675-VIII) на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів у мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
Положеннями статті 3 Закону №675-VIII, (тут і далі - у редакції, чинній на час укладення договору кредиту), передбачено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до статей 11, 12 Закону №675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 Закону №675-VIII).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону №675-VIII).
Відповідно до частин 1, 3 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
При цьому споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 частини 1 статті 1 цього Закону). Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини 8 статті 18, частини 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини 4 статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг), дія цього Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту), що виникають як під час укладення так і виконання такого договору.
Згідно зі статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.
Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України «Про споживче кредитування» у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості: 1) у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; 2) у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом; 3) у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору про споживчий кредит.
Відповідно до частини 1 статті 534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною 2 статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Як вбачається з матеріалів справи, за договором про відкриття кредитної лінії №1424-9841 та додаткової угоди до неї, укладено між сторонами 23 липня 2024 та відповідно 08 серпня 2024 року ОСОБА_1 отримала кредит у загальному розмірі 24 700 грн (16 900 +7800).
Згідно із розрахунку заборгованості, складеним позивачем, станом на 10 грудня 2025 року сума боргу відповідача становила у загальному розмірі 68 373,09 грн., з яких прострочена заборгованість за кредитом – 18 514,00 грн. та прострочена заборгованість за нарахованими процентами – 49 859,09 грн.
Відповідачка ОСОБА_1 на виконання умов договору сплатила 53 849,25 грн., а саме: 31.07.2024 – 4000 грн та 7000 грн; 12.08.2024 – 3000 грн.; 22.08.2024 – 1148 грн.; 08.09.2024 - 7035,25 грн.; 02.10.2024 - 6666 грн.; 24.12.2024 - 1000 грн.; 28.12.2024 - 2000 грн. та 31.12.2024 – 22 000 грн.
Заперечуючи проти розміру заборгованості, визначеного кредитором, відповідачка навела у відзиві власний розрахунок та зазначила, що на виконання умов договору сплатила 53 849,25 грн. таким чином фактично повністю сплатила розмір наданого їй кредиту в сумі 18 514 грн. та переплатила суму відсотків.
Разом з тим, при дослідженні судом розрахунку заборгованості, складеного позивачем станом на 10 грудня 2025 року, встановлено, що сплачені відповідачкою кошти було враховано при складенні цього розрахунку. Вищезазначені кошти було спрямовано на сплату комісії та відсотків за користування кредитом відповідно до узгодженого сторонами розміру.
Тобто, розрахунок заборгованості, проведений позивачем, слід визнати правильним та таким, що відповідає умовам кредитного договору та фактично сплаченим відповідачем коштам.
Однак, щодо розміру заявлених до стягнення з відповідачки процентів суд зазначає, що відповідно до пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у частині 3 статті 509 та частинах 1, 2 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Позивач, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.
Крім того, з огляду на приписи частини 4 статті 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.
Це узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року №39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено наступне: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.
У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.
Пунктом 1.2 вищезазначеної Резолюції Генеральної Асамблеї ООН, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року №543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.
Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином ефективного вибору.
Відповідно до положень Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.
Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац 3 підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).
Окрім цього, як зазначено в рішенні Конституційного суду України від 11 липня 2013 року, №7-рп/2013, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині 3 статті 509 та частинах 1-2 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити.
Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення.
У цьому рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.
Такого ж самого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі №132/1006/19 провадження №61-1602св20. та у постанові від 12 лютого 2025 року у справі № 679/1103/23, провадження: 61-92ск24.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 викладено, що якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.
У пункті 8.38 зазначеної постанови з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що виходячи з принципі розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
З огляду на те, що встановлений сторонами договору розмір відсотків є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг, суд вважає за можливе стягнути з відповідача процентів на рівні 50 % вартості фактично отриманих кредитних коштів, тобто 12 350 грн (16 900 + 7800 = 24 700 х 50%). Таким чином, загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню на користь позивача з відповідачки становитиме 30 864 грн, з яких 18 514 грн - сума основного боргу, а 12 350 грн. - відсотки.
Розстрочка виконання рішення.
Згідно ч. 1 ст. 267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.
Відповідно до ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.
Частинами 1, 3, 4,5 статтею 435 ЦПК України визначено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом) встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.
Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
Розстрочка це спосіб виконання зобов`язання, при якому виконання проводиться не одночасно і в повному обсязі, а частинами і в строки, встановлені наперед.
Приписами п. 37 Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» передбачено, що визначення порядку виконання рішення суду, надання відстрочки або розстрочки виконання, вжиття заходів для забезпечення його виконання за наявності для цього підстав зазначається безпосередньо в рішенні суду при його ухваленні.
Зважаючи на скрутне матеріальне становище відповідачки, зокрема, що вона має низьку заробітну плату, є опікуном повнолітнього сина, якого за рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 23.08.2024 визнано судом недієздатним унаслідок тяжко хронічного психічного розладу, утримує його самостійно, суд вважає можливим розстрочити виконання судового рішення із зобов`язанням відповідачки ОСОБА_1 на протязі 10 місяців здійснювати погашення заборгованості рівними частинами у розмірі по 3 086,40 грн. (30 864 : 10) до 05 числа кожного місяця, що відповідає вимогам ч. 5 ст. 435 ЦПК України. Перший платіж повинен бути внесений відповідачкою до 05 числа наступного за датою місяця у якому рішення суду набрало законної сили.
Розподіл судових витрат.
Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, з огляду на те, що позов задоволено на 45,14% (30 864 грн./68373,09 грн.х100%), на користь позивача з відповідача підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 1201,80 грн. (2662,40 грн. х 45,14%). 
Керуючись ст. 81, 141, 142, 263, 265 -268, 279, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» загальну суму заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії № 1424-9841 від 23.07.2024 та додаткової угоди до нього від 08.08.2024, яка утворилася станом на 10.12.2025 у розмірі 30 864 (тридцять тисяч вісімсот шістдесят чотири) гривні 00 коп., з яких: 18 514 грн. прострочена заборгованість за кредитом та 12 350 грн. прострочена заборгованість за відсотками.
У задоволенні решти частини вимог – відмовити.
Розстрочити виконання рішення суду у частині основних позовних вимог на 10 (десять) місяців, шляхом сплати ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» рівними платежами щомісяця, на 5 число відповідного місяця, в розмірі по 3086 (три тисячі вісімдесят шість) гривень 40 коп. (перший платіж здійснити до 5 числа наступного за датою набрання законної сили місяця).
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» судовий збір у розмірі 1201 (одна тисяча двісті одна) гривня 80 коп.
Рішення суду може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості про учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс», ЄДРПОУ 38548598, адреса: бул. Лесі Українки, 26, офіс 407, м. Київ, 01133.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , зареєстроване місце постійного проживання: АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення складено 14.04.2026.

Суддя         О. В. Томинець