Дата документу 23.04.2026 Справа № 334/8408/25

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний №334/8408/25 Головуючий у 1-й інстанції: Телегуз С.М.
 
Провадження № 22-ц/807/922/26 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.

 
ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
23 квітня 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача  суддів:  	Подліянової Г.С., Кочеткової І.В., Кухаря С.В.,   	

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , представника, адвоката Сухорукової Надії Миколаївни на рішення Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 15 січня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, - 

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2025 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання.

Позовні вимоги мотивуючи тим, що сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В свідоцтві про народження дитини прізвище матері вказано « ОСОБА_4 », проте після укладення шлюбу 02.09.2017 року вона змінила прізвище на « ОСОБА_5 ».
19 грудня 2008 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя ухвалено рішення у справі №2-5821/2008 про стягнення з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, починаючи з 03 грудня 2008 року і до повноліття дитини. ІНФОРМАЦІЯ_2 дитина досягла повноліття. 
Згідно сертифікату № IZ/113/2025/ТМ від 18.09.2025 року син є учнем школи Технічне училище «ТЕВ Edukacja» м. Тихи Республіка Польща, за професією технік-програміст, орієнтовна дата завершення освітнього циклу 31.08.2030 року, здобуває освіту на підставі Угоди про навчання в технічному училищі, укладеної 25.07.2025 року між позивачем та школою. Річна плата за навчання для 1-4 класів становить 3588 злотих, для 5 класу 2990 злотих. Додаткові заняття та всі форми позакласної діяльності є платними. Витрати, пов`язані з організацією цих додаткових заходів, покриваються батьками.
Син постійно мешкає з матір`ю та перебуває на її утриманні. Окрім витрат на базові потреби: на продукти харчування, одяг, взуття, засоби гігієни та миючі засоби, позивач також несе витрати з оплати навчання сина, оскільки син не працює, бо здобуває освіту.
Відповідач матеріальної допомоги позивачу на утримання повнолітнього сина не надає, тому вона бажає, щоб аліменти на утримання сина були стягнуті за рішенням суду.

Відповідач працездатний, має можливість надавати позивачу допомогу з утримання повнолітньої дитини, працює в ПАТ «Запоріжсталь», має постійний дохід, інших дітей немає. Обставин, які б перешкоджали відповідачу виконувати свій обов`язок з утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, немає.

На підставі вищевикладеного ОСОБА_2 просила суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу, починаючи з дня подачі позову і до закінчення сином навчання, але не більше ніж до досягнення 23 років. 

Рішенням Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 15 січня 2026 року позов задоволено частково.
Стягнуто щомісячно з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти у розмірі 1/5 частини від усіх видів його заробітку (доходу) на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на час його навчання у Технічному училищі «TEB Edukacja» у м. Тихи Республіка Польща строком до 31.08.2030 року, але не більше ніж до досягнення двадцяти трьох років, починаючи з 06.10.2025 року.
В задоволенні решти розміру вимог – відмовлено.
Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням суду  ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Сухорукової Надії Миколаївниподав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить змінити рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2025 року, стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти у розмірі 1/6 частини від усіх видій його заробітку (доходу) на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , на час його навчання у Технічному училищі «ТЕВ Edukacja» у м. Тихи Республіка Польща строком до 31.08.2030 року, але не більше ніж до досягнення 23 років, починаючи з 06.10.2025 року. 

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідачем не оспорюється свій обов`язок щодо сплати аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, водночас апелянт не погоджується із визначеним розміром частки аліментів. А саме суд першої інстанції не врахував, що стягнення 1/5 частини від його доходу буде завеликою сумою для його сина, оскільки заробітна плата відповідача є нефіксованою та залежить від кількості відпрацьованих змін, та варується від 34 900 грн до 42 101 грн, а тому 1/6 від 34900 грн складає – 5816 грн, а від 42 101 грн – 7016 грн, що буде покривати місячні витрати не тільки на навчання повнолітнього сина, вартість якого становить 299 злотих (тобто 3421,96 грн), а також інші витрати на утримання сина. Позивачем не надано доказів витрат на вартість навчання, підручників, проїзду до навчання. Суд не врахував, що відповідач визнав позовні вимоги частково та згоден сплачувати аліменти у розмірі 1/6 частки від його доходів, що буде достатнім та не порушить права дитини на його утримання на період навчання. Судом не враховано рівність обох батьків щодо утримання дитини, матеріальний стан позивачки.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Аворник Л.В. зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до пунктів 1,2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Частину шосту статті 19 доповнено пунктом 3 згідно із Законом № 460-1X від 15 січня 2020: в редакції Закону № 3831-1X від 19 червня 2024 року відповідно до якої малозначними справами є: справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства ( материнства)

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

В силу вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В силу вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2026 року це 99 840 грн (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2026 рік» з 1 січня 2026 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3328,00 грн (3328,00 грн Х 30 = 99 840 грн), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Встановлено, що предметом позову в цій справі є стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Апеляційний суд урахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства, та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та враховуючи зміни в п. 3 ч. 6 статті 19 ЦПК України в редакції Закону № 3831-1X від 19.06.2024, що дана справа відноситься до малозначних справ, тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 та 3 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Отже, зазначена справа є малозначною в силу вимог закону.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.
Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга  підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам в повній мірі не відповідає.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що син сторін у справі досяг повноліття, навчається у Технічному училищі «ТЕВ Edukacja» у м. Тихи Республіка Польща та, відповідно до ст. 199 СК України, потребує матеріальної допомоги, і стягнення аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання повнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який продовжує навчання у розмірі 1/5 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно буде достатнім для належного утримання дитини та співмірним матеріальному становищу платника та до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення дитиною 23 років.
З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не може повністю погодитись, виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено, що сторони ОСОБА_8 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 01 серпня 2013 року видане повторно Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, Україна, актовий запис №989 (а.с.4).

02 вересня 2017 року позивач ОСОБА_8 зареєструвала шлюб з ОСОБА_9 , після реєстрації шлюбу змінила прізвище з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 02 вересня 2017 року, актовий запис №432 (а.с.5).

Відповідно до відповіді №1861414 від 07 жовтня 2026 року, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.17).

Відповідно до з реєстру територіальної громади №2024/014310702 від 30.09.2025 року ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.13).

Відповідно до з реєстру територіальної громади №2024/014240605, ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.13). 

Проте, дитина проживає з матір`ю у республіці Польща, що не заперечується сторонами та підтверджується матеріалами справи. 

Відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2008 року у справі №2-5821/2008 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_8 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, яка не може бути меншою ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.12.2008 року і до повноліття дитини (а.с.6).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 досяг повноліття, з настанням вказаної події припинено стягнення аліментів з відповідача на утримання сина.

Згідно копії Сертифікату № IZ/113/2025/ТМ від 18.09.2025 року ОСОБА_3 є учнем школи Технічне училище «ТЕВ Edukacja» у м. Тихи Республіка Польща, за професією технік-програміст, орієнтовна дата завершення освітнього циклу 31.08.2030 року (а.с.7).

Згідно копії Угоди про навчання в технічному училищі, укладеної 25.07.2025 року між ОСОБА_2 та Технічним училищем «ТЕВ Edukacja», річна плата за навчання для 1-4 класів становить 3588 злотих, для 5 класу - 2990 злотих, плата за навчання сплачується рівними щомісячними платежами по 299 злотих (а.с.8-9).

Позивач працює в Корпорації «Lear» в м. Тихи Республіка Польща на посаді «оператор» з 14.05.2025 року за строковим договором до 13.08.2026 року, розмір її середньої винагороди за період з 01.08.2025 року по 31.10.2025 року становить: валова зарплата 5512,26 злотих, чиста заплата 4059 злотих, що підтверджується копією довідки про заробітки (а.с.48).

ОСОБА_2 разом з сином проживають в АДРЕСА_3 , вказане житло позивач орендує за 1650 злотих на місяць на підставі договору оренди від 20.08.2024 року, укладеного між нею та орендодавцем ОСОБА_10 (а.с.50-54).

Позивач несе витрати на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання: продукти харчування, одяг, взуття, засоби гігієни та миючі засоби, мобільний зв`язок, канцтовари, що не заперечується сторонами.

Відповідно до довідки ПАТ «Запоріжсталь» від 22 жовтня 2025 року за №16/1441, ОСОБА_1 працює в ПАТ «Запоріжсталь» на посаді «робітник доменний», його нарахована заробітна плата за період з квітня 2025 року по вересень 2025 року склала в сумі 288490,37 грн, з яких відраховано податків та інших обов`язкових платежів в сумі 69086,68 грн та аліментів в сумі 52710,23 грн, сума за винятком утриманого складає 166693,46 грн, що підтверджується копією довідки про доходи від 22.10.2025 року (а.с.71).

Між сторонами виник спір про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання. 
Згідно зі ст. 48 Конституції України, кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.
За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Положеннями частини третьої статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Згідно зі статтею 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріально допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
Стягнення аліментів на утримання повнолітніх сина, дочку, які продовжують навчання, є одним із способів захисту їхніх інтересів, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для їх життєдіяльності, оскільки на період навчання вони не мають самостійного заробітку та потребують матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.
Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Наведеному відповідають і роз`яснення, викладені в пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15 травня 2006 року.
Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Як роз`яснено в пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року № 3 обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Зазначена правова позиція висловлена у Постановах Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 225/1447/16-ц та від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16-ц.
Сімейний кодекс України виходить із принципів рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх син (дочка).
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Разом з тим, при визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.
Аналогічна правова позиція висвітлена в Постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 761/10510/17.
Відповідно до вимог ст. ст. 12,13,81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У відповідності з ч. 1 ст. 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Отже при розгляді справ даної категорії позивач повинен довести потребу в матеріальній допомозі та її розмір, а відповідач неможливість надання такої допомоги або можливість надання у меншому розмірі, ніж вимагає позивач.
Тому звертаючись до суду з позовною заявою про стягнення аліментів на період навчання, необхідно надати всі наявні докази, що підтверджують необхідність отримання такого утримання, наприклад: довідка про вартість навчання, в разі якщо дитина навчається на контрактній формі навчання, докази, що підтверджують вартість проживання в гуртожитку чи договір оренди іншого житла, виписка з банківського рахунку дитини, чи будь-які інші докази на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у нього потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням (понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників тощо).
Згідно з п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Тож, вирішуючи питання про стягнення аліментів суд має встановити матеріальне становище платника та отримувача аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів тощо.
Обов`язок доведення того факту, що особа в силу тих чи інших обставин не може здійснювати сплату аліментів покладається на самого платника аліментів.
Разом з тим, доведення тієї обставини, що отримувач аліментів потребує грошового утримання покладається саме на позивача. Тому, при зверненні з позовною заявою до останньої необхідно долучити всі можливі докази того, що у позивача відсутній дохід, це може бути наприклад виписка по банківським рахункам отримувача аліментів, тощо.
Підсумовуючи вищевикладене, на відмінну від стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, стягнення аліментів на дитину, що продовжує навчання не є безумовним та потребує доказування таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, що перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Встановлено, що 19 грудня 2008 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя ухвалено рішення щодо стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліментів на користь ОСОБА_8 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини усіх видів його заробітку, яка не може бути меншою ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.12.2008 року і до повноліття дитини. 
На даний час, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 досяг повноліття та навчається в Технічному училищі «ТЕВ Edukacja» у м. Тихи Республіка Польща, за професією технік-програміст, орієнтовна дата завершення освітнього циклу 31.08.2030 року. 
Зібрані докази вказують на те, що ОСОБА_3 досяг повноліття, продовжує навчання, не працює, перебуває на утриманні матері. Наявними у матеріалах справи належними та допустимим доказами підтверджується потреба повнолітньої дитини сторін у матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням. Колегія суддів звертає увагу, що для навчання сина сторін необхідно нести витрати на забезпечення навчального процесу, придбання канцелярських товарів, харчування тощо, і такі витрати є неминучими. 
Батько ОСОБА_1 є працездатною особою, має постійне місце роботи, отримує дохід у вигляді заробітної плати, не має інших утриманців. 
Доказів скрутного матеріального становища відповідача, що унеможливлює утримання ним свого повнолітнього сина, який продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги, не надано ані суду першої, ані апеляційної інстанції. 
Встановивши, що ОСОБА_1 не надає ОСОБА_2 матеріальної допомоги на утримання сина ОСОБА_7 , хоча за своїм матеріальним становищем він спроможний надавати таку допомогу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивачки аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання.
Крім того, колегія суддів враховує, що ОСОБА_1 не оспорює висновок суду про стягнення аліментів. 
Водночас суд першої інстанції не в повній мірі врахував матеріальне становище сторін, у зв`язку з чим визначений ним розмір аліментів є завищеним. 
ОСОБА_3 навчається в Технічному училищі «ТЕВ Edukacja» у м. Тихи Республіка Польща на платній основі. Згідно копії Угоди про навчання в технічному училищі, укладеної 25.07.2025 року між ОСОБА_2 та Технічним училищем «ТЕВ Edukacja», річна плата за навчання для 1-4 класів становить 3588 злотих, для 5 класу - 2990 злотих, плата за навчання сплачується рівними щомісячними платежами по 299 злотих, тобто 3421,96 гривень. 
Колегія суддів також враховує, що ОСОБА_1 працює в ПАТ «Запоріжсталь» на посаді «робітник доменний», його нарахована заробітна плата за період з квітня 2025 року по вересень 2025 року склала в сумі 288490,37 грн, з яких відраховано податків та інших обов`язкових платежів в сумі 69086,68 грн, що підтверджується довідкою про доходи від 22.10.2025 за №16/1441. Заробітна плата відповідача є нефіксованою, як зазначено останнім залежить від кількості відпрацьованих змін, та варується від 34 900 грн до 42 101 грн, а тому 1/6 від 34 900 грн складає – 5816 грн (34 900:6), а від 42 101 грн – 7016 грн (42 101:6), що буде покривати місячні витрати не тільки на навчання повнолітнього ОСОБА_3 , вартість якого становить 299 злотих, тобто – 3421,96 грн, а також інші витрати на утримання сина. Отже, 1/6 частині від усіх видів його заробітку (доходу) на утримання повнолітнього сина – ОСОБА_3 , є достатньою та не порушуватиме право дитини на його утримання на період навчання, що регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів відповідно до ст.ст.199,200,201 СК України. 
Суд визначаючи розмір аліментів, повинен був врахувати рівність обов`язків батьків щодо утримання дитини, взявши до уваги матеріальний стан позивачки, яка також має стабільний заробіток розмір якого перевищує мінімальний. 
Судом першої інстанції не взято до уваги, що матір повнолітнього сина – ОСОБА_2 також працює на заводі в Польщі, на посаді оператора та отримує дохід у вигляді заробітної плати розмір якої складає з вирахуванням податків 4059 злотих, що становить 49 114,50 грн (із розрахунку 1 грн – 12,10 злотих станом на січень 2026 року) (а.с.48).

Отже, враховуючи вищевикладене, визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції не взяв до уваги встановлені обставини справи, тому колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції слід змінити в частині визначення розміру стягнутих аліментів на утримання повнолітнього сина шляхом зменшення суми стягнення з 1/5 до 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, що буде домірною сумою як майновому стану відповідача, так і потреб повнолітнього сина – ОСОБА_3 , в утриманні. Вказаний розмір аліментів, на думку колегії суддів апеляційного суду, забезпечить справедливий баланс між потребами ОСОБА_7 , який продовжує навчання, в отриманні матеріальної допомоги, та можливостями відповідача в наданні такої допомоги. При цьому колегія суддів також враховує обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги повнолітній дитині, яка продовжує навчатися після досягнення повноліття. 

За таких обставин, присуджені судом аліменти підлягають зменшенню з 1/5 частини до 1/6. 

Такий розмір аліментів буде відповідати потребам дитини та можливостям батька сплачувати аліменти. 

Рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, у зв`язку з чим підлягає зміні в частині розміру аліментів. 

Керуючись ст. 367, 368, 369, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , представника, адвоката Сухорукової Надії Миколаївни - задовольнити частково.
Рішення Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 15 січня 2026 року змінити в частині розміру аліментів.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання у розмірі 1/6 від усіх видів заробітку (доходів) платника аліментів, щомісячно, починаючи з 06 жовтня 2025 року і до досягнення дитиною 23-х років.
В іншій частині рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Повна постанова складена 23 квітня 2026 року.

Головуючий, суддя 	Суддя 	Суддя	
Подліянова Г.С. 	Кочеткова І.В. 	Кухар С.В.