П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/33808/25	

Суддя в першій інстанції - Іванов Е.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Дегтярьової С.В.,
суддів – Крусяна А.В., Яковлєва О.В., 
розглянув в порядку письмового провадження у місті Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 січня 2026 року у справі №420/33808/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 загону морської охорони Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_1 загону морської охорони (військової частини НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13 березня 2025 року по 11 вересня 2025 року включно;
- зобов`язати НОМЕР_1 загін морської охорони (Військова частина НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13 березня 2025 року по 11 вересня 2025 року включно відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 року №100, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05 січня 2026 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Обґрунтування апеляційної скарги
Апелянт вважає, що суд першої інстанції прийняв невірне рішення, неповно з`ясував всі обставини справи та прийшов до помилкових висновків.
На думку апелянта, затримка відповідачем виплати позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно є протиправною, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.
22 січня 2026 року до П`ятого апеляційного адміністративного суду надійшов від Військової частини НОМЕР_2 відзив, в якому відповідач з позицією, викладеною в апеляційній скарзі, не погоджується. Вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, надав правильну правову оцінку спірним правовідносинам, рішення суду законне, відповідає нормам матеріального та процесуального права.
26 січня 2026 року до П`ятого апеляційного адміністративного суду від Військової частини НОМЕР_2 надійшли додаткові пояснення, в яких зазначено, що оскільки позивач проходив військову службу в Державній прикордонній службі України, а не в ЗСУ, то до спірних правовідносин мають застосовуватись нормативно-правові акти, які регулюють суспільні правовідносини, що склались під час проходження військової служби ОСОБА_1 в Державній прикордонній службі України. Тому, на думку відповідача, у спірних правовідносинах має застосовуватись Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затверджене Указом Президента України від 29 грудня 2009 року №1115/2009, а не Положення про проходження громадянами України військової служби в Збройних Силах України, затверджене Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008. 
Також відповідач звернув увагу, що до спірних правовідносин слід застосовувати наказ МВС України від 16 травня 2024 року №310 «Про речове забезпечення в Державній прикордонній службі України», а не наказ Міністерства оборони України від 29 квітня 2016 року №232 «Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту». 
Рух справи
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2026 року відкрите апеляційне провадження, встановлено строк для надання відзиву на апеляційну скаргу, а 12 лютого 2026 року справа призначена до судового розгляду в порядку письмового провадження.
29 січня 2026 року справа з Одеського окружного адміністративного суду надійшла до П`ятого апеляційного адміністративного суду.
Колегія суддів перевірила матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, та дійшла висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Обставини, встановлені судом
Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 проходив службу у ДПСУ та наказом командира НОМЕР_1 загону морської охорони Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_3 ) від 21 лютого 2025 року №103-ОС звільнений зі служби за підпунктом «д» у зв`язку із звільненням з полону (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
На виконання вказаного наказу начальником 18 загону виданий наказ від 12 березня 2025 року №149-ОС про виключення позивача зі списків особового складу та зняття з усіх видів забезпечення з 12 березня 2025 року.
09 серпня 2025 року позивач подав до відповідача заяву від 08 серпня 2025 року про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно.
Наказом начальника НОМЕР_1 загону морської охорони Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_3 ) №1059-а від 09 вересня 2025 року вирішено здійснити нарахування грошової компенсації вартості неотриманого речового майна ОСОБА_1 відповідно до розрахункової відомості для виплати грошової компенсації за неотримане речове майно.
11 вересня 2025 року грошову компенсацію вартості неотриманого речового майна зараховано на картковий рахунок позивача у сумі 84071,47 грн з утриманням військового збору.
У вересні 2025 року позивач звернувся до відповідача із заявою про нарахування та виплату середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Відповідач листом вих. №10/С-40/51 від 25 вересня 2025 року відмовив позивачу у виплаті середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок з посиланням на вчасну виплату компенсації без зайвих зволікань та без порушення терміну розрахунку.
У відзиві на позовну заяву відповідач вимоги не визнав з підстав того, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини.
Однак, ОСОБА_2 , звільнений 12 березня 2025 року, заяви про виплату компенсації вартості неотриманого речового майна не подавав, а тому вимоги про нарахування середнього заробітку з 13 березня 2025 року є безпідставними.
Нормативно-правове обґрунтування 
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII(далі - Закон № 2011-ХІІ).
На виконання частини другої статті 1-2 Закону №2011-ХІІ у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно з частиною другою статті 9 Закону №2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Статтею 9-1 Закону №2011-ХІІ передбачено, що речове забезпечення військовослужбовців, а також резервістів і військовозобов`язаних, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, здійснюється за нормами і в строки, що визначаються відповідно центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, правоохоронні та розвідувальні органи, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно військовослужбовців, резервістів і військовозобов`язаних, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, визначається Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 4 розділу III Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29 квітня 2016 року №232 (далі Інструкція №232), встановлено, що військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна. Порядок виплати грошової компенсації здійснюється відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178 "Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно".
Кабінет Міністрів України постановою від 16 березня 2016 року №178 затвердив Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - Порядок №178). 
Пунктом 3 Порядку №178 встановлено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця; переведення військовослужбовця до інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Держспецзв`язку, правоохоронних органів спеціального призначення і державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями для подальшого проходження військової служби з виключенням із списків особового складу військової частини.
Відповідно до пункту 4 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.
Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком (пункт 5 Порядку №178).
Відповідно до пункту 293 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29 грудня 2009 року №1115/2009 особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпечення.
Грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, форма якої наведена у додатку до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178, яка видається речовою службою військової частини, виходячи із заготівельної вартості цих предметів.
Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
Згідно ст.117 КЗпП Україги у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
Мотиви суду апеляційної інстанції
Колегія суддів дослідила матеріали справи та дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, тому не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду.
Грошова компенсація за неотримане речове майно регулюється спеціальним законодавством, не входить до складу регулярного місячного грошового забезпечення (окладу, надбавок), а є окремою одноразовою виплатою на підставі рапорту за закупівельною вартістю майна, що не було видане під час служби, відповідно до норм речового забезпечення.
Матеріалами справи встановлено, що на момент звільнення ОСОБА_1 із рапортом про виплату компенсації за речове майно не звертався, а тому посилання на те, що вона повинна була йому виплачена при звільненні є необґрунтованим. Дана обставина виключає підстави для застосування статті 117 КЗпП України, оскільки у НОМЕР_1 загону морської охорони Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) був відсутнім обов`язок здійснити таку виплату позивачеві у день звільнення не виник.
Щодо нарахування середнього заробітку на підставі ст.117 КЗпП України після виплати компенсації вартості речового майна, яка проведена 11 вересня 2025 року, підстави відсутні, оскільки законодавцем у статті 116 КЗпП України чітко визначені умови, за яких застосовується ст.117 КЗпП України, а саме, суми повинні бути належні працівникові на день звільнення.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для відмови у задоволенні адміністративного позову.
За правилами ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судові витрати розподіляються відповідно до ст.139 КАС України, якою передбачено, що у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
Керуючись статтями 139, 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 січня 2026 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.
Повний текст судового рішення складений 18 лютого 2026 року.

Суддя-доповідач 		С.В. Дегтярьова	
 Судді	  	 А.В. Крусян    О.В. Яковлєв