ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
Іменем України

08 квітня 2026 року	м. Дніпро	Справа № 360/318/26	

Луганський окружний адміністративний суд у складі судді Секірської А.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, 
ВСТАНОВИВ:

16.02.2026 до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якій позивач просить:
визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не включення щомісячної грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», до складу суми місячного грошового забезпечення, з якого ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) нараховувалась та виплачувалась грошова компенсація за невикористану додаткову відпустку за 2019, 2020, 2021, 2022, 2023 роки як учаснику бойових дій згідно п.12 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку за 2019, 2020, 2021, 2022, 2023 як учаснику бойових дій згідно п.12 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з включенням до складу місячного грошового забезпечення для її нарахування грошової винагороди, передбаченої наказом Міністерства оборони України №340 від 18.09.2020 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 22 вересня 2020 року №923/35206, «Порядок виплати винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту за створення безпечних умов виконання бойових завдань та збереження життя і здоров`я під час участі в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях»;
визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не включення щомісячної грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», до складу суми місячного грошового забезпечення, з якого, ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) нараховувалась та виплачувалась грошова компенсація за невикористану щорічну основну відпустку за 2022, 2023 роки (загальною кількістю 32 днів);
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та доплату ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2022, 2023 роки (загальною кількістю 32 днів), з включенням до складу місячного грошового забезпечення для її нарахування грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач з 23.12.2018 по 20.02.2023 проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . 
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №251 від 20.02.2023 (по стройовій частині) ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу та звільнено у запас відповідно до підпункту «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років) і направлена для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивач в період з 23.12.2018 до часу звільнення в лютому 2023 року проходила військову службу та перебувала на грошовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_1 .
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20.02.2023 за №251 (по стройовій частині), позивачу нараховано грошову компенсацію за:
- невикористану додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення, як учаснику бойових дій під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 - за 2019, 2020, 2021, 2022, 2023 роки (70 днів).
- щорічну невикористану основну відпустку у розмірі 32 днів (2022, 2023 роки).
Відповідно до п. 6 розділу XXXI Наказу Міністерства оборони України №2260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням , надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.
Відповідно до Постанови КМ України №168 від 28.02.2024 передбачено, що на період воєнного стану особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, розмір такої додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно - стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Саме ця винагорода є складовою грошового забезпечення, тому вона підлягає врахуванню під час розрахунку грошового забезпечення.
Відповідно до частини 4 статті 9 Закону №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Постановою КМУ № 168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» передбачено, що щомісячна виплата в розмірі 30000 гривень є саме – додатковою винагородою.
Вважає, що додаткова винагорода, запроваджена постановою КМ України № і68 є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення, що відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 №1/285 від 29.01.2026 року позивачу виплачувалася додаткова грошова винагорода за лютий 2023 року, яка і входить до складу грошового забезпечення (як розрахункової величини), з якого обчислюється розмір компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки та невикористаної додаткової відпустки за 2019, 2020, 2021, 2022, 2023 роки передбаченої статтею 16-2 Закону України «Про відпустки» та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Ухвалою суду від 18.02.2026 відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; суд дійшов висновку про необхідність вирішити питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду в частині позовних вимог, які стосуються невключення щомісячної грошової винагороди, передбаченої Постановою КМУ № 168, до складу місячного грошового забезпечення, з якого позивачу було нараховано та виплачено грошову компенсацію за невикористані основну та додаткову відпустки за 2023 рік, під час розгляду справи по суті після надходження від відповідача додаткових доказів; зобов`язано відповідача протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі надіслати суду: відзив на позовну заяву (відзив) і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду) разом з документами, що підтверджують надіслання (надання) позивачу копії відзиву та доданих до нього документів, а також: інформацію щодо виплаченої ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку за 2019, 2020, 2021, 2022, 2023 як учаснику бойових дій та грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2022, 2023 рік (з яких саме складових грошового забезпечення розраховано розмір компенсації); інформацію щодо вручення ОСОБА_1 грошового атестату із зазначенням дати такого вручення, наданням відповідних доказів (лист, розписка, тощо).
03.03.2026 відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому зазначено таке.
Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.12.2018 №375 були зараховані до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 : Солдат ОСОБА_1 , військовослужбовець військової служби за контрактом, який прибув з військової частини НОМЕР_3 до пункту постійної дислокації та призначений на посаду радіотелефоніста відділення зв`язку пункту управління артилерійською розвідкою батареї управління та артилерійської розвідки бригадної артилерійської групи, ВОС – 420640А, і вважати таким, що з 23 грудня 2018 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 2640 гривень на місяць, шпк “солдат”.
Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.02.2023 №51 вважати такими, що виключені зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 : старший солдат ОСОБА_1 , старший радіотелефоніст самохідно-артилерійського відділення 1 самохідно-артилерійського взводу 1 самохідно-артилерійської батареї 1 самохідно-артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 , звільнена наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) № 30-РС від 19.02.2023 року у запас за підпунктом “г” (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років) і вважати, що справи та посаду здав та направити для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стосовно перерахунку грошової компенсації позивачу за невикористані дні оплачуваних відпусток, обчисливши її суму, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення, з урахуванням сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
Відповідно до ст.17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей. 
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України від 20.12.1991 №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі Закон №2011-XII) (тут і далі у редакції станом на час звільнення позивача зі служби).
Відповідно до ч.ч.2-4 статті 9 Закону №2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України. 
Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: посадовий оклад; оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно з ч.1 ст.10-1 Закону №2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців, які проходять базову військову службу, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів, без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Святкові та неробочі дні при визначенні тривалості щорічних основних відпусток не враховуються.
Відповідно до ч.1 ст.16-2 Закону України «Про відпустки» учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Відповідно до абз.3 ч.14 ст.10-1 Закону №2011-XII у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі не використані за час проходження військової служби дні щорічних основної та додаткової відпусток, а також додаткової відпустки військовослужбовцям, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, та додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України "Про відпустки".
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 №260 (далі Порядок №260).
Згідно з п.3 Розділу ХХХІ Порядку №260 у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
На підставі п.6 Розділу ХХХІ Порядку №260 розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.
Отже, наведені норми Порядку №260 вказують на те, що компенсація за всі невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки розраховується з урахуванням, зокрема щомісячних додаткових видів грошового забезпечення. 
Пунктом 1-1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Порядок №168) (в редакції, чинній на час звільнення позивача з військової служби) встановлено, що військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту (далі - військовослужбовці), які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території державиагресора, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. У разі виконання бойових (спеціальних) завдань під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до ротного опорного пункту включно, а також на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ державиагресора в районах ведення воєнних (бойових) дій та на території держави-агресора військовослужбовцям додатково виплачується одноразова винагорода в розмірі 70000 гривень за кожні 30 днів (сумарно обчислених) виконання таких завдань;
військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно, а також у складі командування та штабу військової частини (зведеного підрозділу) (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки), виплачується додаткова винагорода у розмірі 50000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань відповідно до умов, визначених Міністерством оборони;
військовослужбовцям, які здійснюють бойові (спеціальні) завдання у період здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 30000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань.
Військовослужбовцям, які обіймають посади керівного та інструкторськовикладацького складу у навчальних військових частинах (навчальних центрах, навчальних підрозділах), щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі від 15000 до 30000 гривень з урахуванням їх рівня підготовки (кваліфікації) пропорційно часу здійснення підготовки та навчання персоналу в розрахунку на місяць відповідно до переліку посад керівного та інструкторсько-викладацького складу в навчальних військових частинах (навчальних центрах, навчальних підрозділах), затвердженого керівниками відповідних міністерств та державних органів. 
На підставі п.1-2 Порядку №168 виплата додаткової винагороди та одноразової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
З огляду на зміст пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, яким регламентовано підстави та порядок виплати додаткової винагороди, така винагорода виплачується лише у період дії воєнного стану, її розмір не є сталим, вона виплачується в залежності від виконання завдань, та визначається наказами командирів (начальників), що сукупно свідчить про тимчасовий характер такої додаткової винагороди.
Крім того, відповідно до п.2 Розділу І Порядку №260 Грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення. До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років. До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; винагорода за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду); премія. До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту, винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду)), а також додаткова винагорода та одноразова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.
Висновки Верховного Суду у постанові від 10 грудня 2024 року у справі №580/9551/23, в якій Колегія суддів наголосила, що пункт 1 постанови № 168 чітко і однозначно передбачає, що: - додаткова винагорода за своєю суттю є тимчасовою (непостійною) виплатою військовослужбовця, оскільки установлюється на період дії воєнного стану та прямо залежить від наявності (дії) в Україні правового режиму воєнного стану. При цьому, в Академічному тлумачному словнику слово постійний визначається, зокрема, як: який триває ввесь час, не припиняючись і не перериваючись; - розмір додаткової винагороди не є сталим, адже вона виплачується пропорційно в розрахунку на місяць в залежності від виконання завдань та часу приймання військовослужбовцем участі в бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії та перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів; - визначається наказами командирів (начальників).
Отже за відсутності принаймні однієї із вказаних умов, виплата додаткової винагороди не здійснюється. При цьому частина 2 статті 9 Закону №2011-ХІІ відносить до складу грошового забезпечення щомісячні додаткові види грошового забезпечення (зокрема винагороди, які мають постійний характер). Водночас, додаткові щомісячні види грошового забезпечення військовослужбовців є чітко унормованими та передбачені пунктом 2 розділу І Порядку №260, до яких додаткова винагорода, установлена постановою № 168, з огляду на її характер та особливості не включається.
Зазначене сукупно свідчить про тимчасовий характер такої додаткової винагороди, а тому така винагорода, установлена пунктом 1 постанови № 168, не є складовою щомісячного додаткового виду грошового забезпечення. Окрім цього, таке тлумачення вказаної норми (пункт 1 постанови № 168) підтверджується й підходом Держави до вказаної виплати, адже наказом Міністерства оборони України від 25.01.2023 №44 Про внесення Змін до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.01.2023 №177/39233, перелік одноразових додаткових видів грошового забезпечення доповнено додатковою винагородою на період дії воєнного стану.
Так пунктом 2 розділу І порядку № 260 встановлено, що додаткова винагорода на період дії воєнного часу належить до одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Таким чином, за своєю правовою природою, додаткова винагорода, установлена пунктом 1 постанови № 168, є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення. Оскільки диспозиція п.6 Розділу ХХХІ Порядку №260 передбачає включення у розрахунок компенсації за невикористані дні відпустки щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, а додаткова винагорода, передбачена Порядком №168, як установлено судом, віднесена до одноразових додаткових видів грошового забезпечення, така винагорода не включається у розрахунок компенсації за невикористані дні відпустки.
На підставі викладеного відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. 
Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), суд дійшов наступного.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , має статус учасника бойових дій, у період з 23.12.2018 по 20.02.2023 проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується відомостями з паспорта громадянина України НОМЕР_4 , картки платника податків, посвідчення серії НОМЕР_5 , витягами з наказів командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.12.2018 № 375, від 20.02.2023 № 51.
З довідок про нарахування та утримання грошового забезпечення за періоди 01/2022 - 12/2022, 01/2023 – 12/2023 ОСОБА_1 нараховано та виплачено додаткову винагороду у таких розмірах: у березні 2022 року – 28582,95 грн, у квітні 2022 року – 76774,19 грн, у травні 2022 року – 100000,00 грн, у червні 2022 року – 80887,10 грн, у липні 2022 року – 30000,00 грн, у серпні 2022 року – 76886,68 грн, у вересні 2022 року – 30000,00 грн, у жовтні 2022 року – 30000,00 грн, у листопаді 2022 року – 30000,00 грн, у грудні 2022 року – 30000,00 грн, у січні 2023 року – 30000,00 грн, у лютому 2023 року – 30000,00 грн, у березні 2023 року – 21428,57 грн. 
Згідно із витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.02.2023 № 51 вважати такими, що виключені зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 :
Старший солдат ОСОБА_1 , старший радіотелефоніст самохідно – артилерійського відділення 1 самохідно-артилерійського взводу 1 самохідно – артилерійської батареї 1 самохідно – артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частині НОМЕР_1 , звільнена наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) № 30-РС від 19.02.2023 у запас за підпунктом «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років) і вважати, що справи та посаду здав та направити для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З 20 лютого 2023 року виключити зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. З продовольчого забезпечення виключити з 21 лютого 2023 року.
У Збройних Силах України із 01.09.2018 року по 20.02.2023 року.
Вислуга у Збройних Силах становить: календарна – 04 років 05 місяців 19 днів, пільгова – 04 роки 06 місяців 16 діб, загальна – 09 років 00 місяців 05 діб…
..Щорічна основна відпустка за 2018 рік використана у кількості 10 діб.
Щорічна основна відпустка за 2019 рік використана у кількості 34 доби, утримати грошову компенсацію за 04 доби перевикористаної відпустки.
Щорічна основна відпустка за 2020 рік використана у кількості 30 діб.
Щорічна основна відпустка за 2021 рік використана у кількості 30 діб.
Щорічна основна відпустка за 2022 рік не використана, виплатити грошову компенсацію за 30 діб невикористаної відпустки.
Щорічна основна відпустка за 2023 рік не використана, виплатити грошову компенсацію за 30 діб невикористаної відпустки.
Виплатити компенсацію за 70 діб невикористаної додаткової відпустки за 2019, 2020, 2021, 2022, 2023 роки, передбаченої статтею 16-2 Закону України «Про відпустки» та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Згідно із довідкою військової частини НОМЕР_1 від 29.01.2026 № 1/285 ОСОБА_1 справді проходила служьу у військовій частині НОМЕР_1 у період з 23.12.2018 по 20.02.2023, наказ про виключення зі списків особового складу військової частини від 20.02.2023 № 51, нараховано 15 534,54 грн – грошове забезпечення за лютий 2023 року, 14240,895 грн – грошова допомога для оздоровлення за 2023 рік, 21 428,57 грн – додаткова винагорода за лютий 2023 року (за 20 діб з розрахунку 30 000,00 грн), 48418,89 грн – грошова компенсація за 30 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік, за 2 доби – за 2023 рік, компенсація за 70 діб невикористаної додаткової відпустки за 2019, 2020, 2021, 2022, 2023 роки, передбаченої статтею 16-2 Закону України «Про відпустки» та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», утримано 1898,78 грн – за 04 доби перевикористаної щорічної основної відпустки за 2019 рік, 1465,86 грн – військовий збір, зараховано на картковий рахунок у сумі 96 258,21 грн.
Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 від 18.02.2026 № 1/409 відповідно до пункту 6 розділу ХХХІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, крім винагород з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів: звання – 600,00 грн, оклад – 2730,00 грн, вислуга – 999,00 грн, НОПС – 2813,85 грн, премія – 7098,00 грн, всього -14240,85 грн, таким чином, компенсація за 1 добу невикористаної відпустки складе 14240,85/30 = 474,695 грн. Сума компенсації за 98 діб невикористаної відпустки складе 474,695*98 = 46250,11 грн.
Листом від 05.02.2026 № 1/326 військова частина НОМЕР_1 надала відповідь ОСОБА_1 на звернення від 13.12.2025, зазначивши, що виплата належних видів грошового забезпечення фінансово – економічною службою військової частини НОМЕР_1 здійснювалось відповідно до «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженого наказом Міністерства оборони України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», рішення Міністерства оборони України від 27.01.2020 № 248/612. 
Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ “Про військовий обов`язок і військову службу” (далі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Згідно із пунктами 1, 2, 4 статті 9 Закону України від 20.11.1991 № 2011-ХІІ “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” (далі - Закон № 2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
У пункті 1 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців, які проходять базову військову службу, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів, без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Святкові та неробочі дні при визначенні тривалості щорічних основних відпусток не враховуються.
У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі не використані за час проходження військової служби дні щорічних основної та додаткової відпусток, а також додаткової відпустки військовослужбовцям, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, та додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України “Про відпустки” (абзац третій пункту 14 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ).
Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” (далі - Постанова № 704) окрім тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців та розмірів надбавки за вислугу років також затверджено додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу.
У пункті 2 Постанови № 704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Відповідно до пункту 3 Постанови № 704 виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу визначено здійснювати в порядку, що затверджується, зокрема, Міністерством оборони України.
Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерством оборони України від 07.06.2018 № 260 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197 (далі – Порядок № 260), грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; винагорода за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду); премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту, винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду)), а також додаткова винагорода та одноразова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.
Згідно з пунктом 6 розділу ХХХІ Порядку № 260 розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, крім винагород з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 “Про введення воєнного стану в Україні” та № 69 “Про загальну мобілізацію” Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 28.02.2022 № 168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” (далі - Постанова № 168), у пункті 1 якої установив, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил України, виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000,00 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000,00 гривень у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
З заяв по суті справи судом установлено, що спір між сторонами виник у зв`язку з невключенням відповідачем сум додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, до складу місячного грошового забезпечення, з якого позивачці обчислено грошову компенсацію за невикористані 98 діб відпустки.
Верховним Судом у постанові від 23 вересня 2024 року у справі № 240/32125/23 викладено правовий висновок, що за своєю правовою природою, щомісячна додаткова винагорода, запроваджена Постановою № 168, є додатковим видом грошового забезпечення, яку законодавець відніс до категорії винагород, виплату якої запроваджено під час воєнного стану.
На відміну від правил обчислення розміру допомоги для оздоровлення, пункт 6 розділу ХХХІ Порядку № 260 не містить жодних застережень щодо заборони урахування винагород до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється розмір відповідної компенсації.
Навпаки, за приписами указаної норми до такого розрахунку включено щомісячні додаткові види грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою. Тому при обчисленні розміру таких виплат, відповідач був зобов`язаний урахувати суму винагороди, яку позивач отримував перед звільненням.
Отже, ураховуючи те, що додаткова винагорода, запроваджена Постановою № 168, є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення, Верховний Суд дійшов висновку, що указана винагорода входить до складу грошового забезпечення позивача (як розрахункова величина), з якого обчислюється розмір компенсації за всі невикористані позивачем дні оплачуваних відпусток.
Такої правової позиції дотримувався Верховний Суд у постановах від 07 листопада 2024 року у справі № 240/23909/23, від 19 грудня 2024 року у справі № 580/3483/24, від 10 вересня 2025 року у справі № 240/2400/24, від 30 жовтня 2025 року у справах № 240/33499/23, № 240/3749/24, від 29 січня 2026 року у справі № 240/31199/23, від 05 березня 2026 року у справі № 320/4611/23 та інших.
Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З наданих в матеріали справи довідок про нараховане ОСОБА_1 та утримане грошове забезпечення судом установлено, що позивачці в період проходження військової служби у відповідача в період з березня 2022 року по березень 2023 року (місяць виключення позивачки зі списків особового складу військової частини) виплачувалась додаткова винагорода, запроваджена Постановою № 168. 
Отже, ураховуючи, що Верховним Судом сформований правовий висновок щодо вказаного спірного питання, беручи до уваги, що додаткова винагорода, передбачена Постановою № 168, виплачувалася ОСОБА_1 у період проходження нею військової служби у відповідача, ця винагорода входить до складу грошового забезпечення позивачки, з якого обчислюється розмір грошової компенсації за невикористані нею дні оплачуваних відпусток.
Також суд зазначає, що підпункт 6 розділу ХХХІ Порядку № 260 не містить жодних застережень щодо заборони урахування винагород до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється розмір такої компенсації. Навпаки, за приписами вказаної норми до такого розрахунку включено щомісячні додаткові види грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою.
Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.09.2024 у справі №240/32125/23, від 07.11.2024 в справі №240/23909/23, від 19.12.2024 в справі №580/3483/24, від 14.01.2025 у справі № 240/31245/23.
Тобто, при обчисленні розміру таких виплат, відповідач був зобов`язаний урахувати суму винагороди, яку позивач отримував перед звільненням.
В межах спірних правовідносин позивачці нараховувалась та виплачувалась додаткова винагорода перед звільненням.
Так, з довідки про нарахування та утримання грошового забезпечення за період 01/2023 – 12/2023 ОСОБА_1 нараховано та виплачено додаткову винагороду у таких розмірах: у січні 2023 року – 30000,00 грн, у лютому 2023 року – 30000,00 грн, у березні 2023 року – 21428,57 грн. 
Відповідачем здійснено розрахунок компенсації за використані відпустки шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення, яке позивач отримував перед звільненням, на 30 календарних днів, що відповідає вимогам підпункту 6 розділу ХХХІ Порядку № 260, що підтверджується довідкою від 18.02.2026 № 1/409, проте нарахована та виплачена позивачці компенсація за відпустки розрахована з місячного грошового забезпечення, до якого не включена додаткова винагорода, передбачена Постановою № 168.
За встановлених обставин суд дійшов висновку, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність, яка полягає у невключенні до складу грошового забезпечення, з якого ОСОБА_1 обчислена грошова компенсація за невикористані дні оплачуваних відпусток, сум додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168.
Як наслідок задоволення позовної щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток в загальній кількості 98 днів, обчисливши її суму, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення, з урахуванням сум додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, з урахуванням раніше виплачених сум.
Наведені відповідачем у відзиві на позовну заяву обставини в обґрунтування висловлених військовою частиною заперечень проти задоволення позовних вимог не спростовують установлених судом обставин, тому не впливають на зміст постановленого судом рішення.
Позивачкою надано клопотання про поновлення строку звернення до суду з цим позовом, обгрунтоване тим, що під час проходження військової служби вона не мала змоги займатися своїми особистими справами. Тому, з урахуванням особливостей проходження військової служби, була обмежена у вільних діях та можливості вчасно скористатись своїм правом на звернення до Суду. Таким чином, саме у зв ’язку із проходженням військової служби в умовах воєнного стану позивачка не мала реальної фізичної можливості отримати кваліфіковану правничу допомогу, дізнатись про порушення своїх прав та звернутись до суду за їх захистом. При цьому нею не було одержано письмового повідомлення від військової частини про суми, нараховані та виплачені мені при звільненні. Станом на 21.01.2026 ОСОБА_1 не була належним чином ознайомлена із грошовим атестатом, виданим військовою частиною НОМЕР_1 (копія заяви та квитанції про надсилання і отримання Відповідачем наявне в матеріалах справи та додане до Клопотання та позовної заяви), а також не володіла достеменною інформацією щодо наявності або відсутності порушення моїх прав. Вірною датою перебігу строку у даній категорії справ слід вважати дату вручення або ознайомлення Позивача з грошовим атестатом, що Відповідач не здійснив. З огляду на викладене, враховуючи відсутність у позивачки примірника грошового атестату разом із доказами вручення такого атестата, що свідчить про те, що позивачка у день виключення зі списків особового складу частини не була ознайомлена із грошовим атестатом та свідчить про те, що атестат їй не видавався.
На підставі викладеного позивачка просила суд визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновити цей строк.
З цього приводу суд зазначає таке.
Верховний Суд у постанові від 28.03.2025 у справі № 400/6758/24 сформував такий правовий висновок:
«..42. Суд зазначає, що позивач просить здійснити нарахування та доплату сум, право на які він набув за час проходження військової служби. Слід, також, ураховувати, що позивач звернувся до суду з позовом про стягнення належного йому грошового забезпечення після звільнення з військової служби.
43. У Рішенні від 05 жовтня 2013 року №8-рп/2013 Конституційний Суд України, аналізуючи положення трудового законодавства в контексті конституційного звернення‚ виходив з того, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків.
43.1. Крім обов`язку оплатити результати праці робітника‚ існують також інші зобов`язання роботодавця матеріального змісту. Ці зобов`язання стосуються тих витрат, які переважно спрямовані на охорону праці чи здоров`я робітника (службовця) або на забезпечення мінімально належного рівня його життя, у тому числі й у разі простою - зупинення роботи, що було викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами (форс-мажор) тощо.
43.2. Конституційний Суд України зазначив, що праву працівника на належну заробітну плату кореспондує обов`язок роботодавця нарахувати йому указані виплати‚ гарантовані державою‚ і виплатити їх. При цьому право працівника не залежить від нарахування йому відповідних грошових виплат. Тому незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, працівник, у разі порушення законодавства про оплату праці, має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати.
43.3. З урахуванням викладеного Конституційний Суд України констатував, що під заробітною платою, що належить працівникові, або‚ за визначенням, використаним у частині другій статті 233 Кодексу [у редакції, чинній до 19 листопада 2022 року]‚ належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.
44. Чинна редакція частини другої статті 233 КЗпП України містить поняття «суми, що належать працівникові при звільненні».
45. З огляду на викладене Суд дійшов висновку про те, що спірні правовідносини регулюються частиною другою статті 233 КЗпП України, якою визначено тримісячний строк [з дня одержання працівником письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні] звернення до суду у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні.
46. Колегія суддів звертає увагу на те, що початок перебігу строку звернення до суду у цій справі, з урахуванням частини другої статті 233 КЗпП України, слід обчислювати з моменту, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум, що, у цій справі, відбулося шляхом вручення грошового атестата (тобто, письмового документа, у якому детально зазначено суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні).
47. Такий підхід застосовано Верховним Судом у постанові від 21 березня 2025 року у справі №460/21394/23, постановленій у складі Судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду…».
Ухвалою суду від 18.02.2026 зобов`язано відповідача надати суду інформацію щодо вручення ОСОБА_1 грошового атестату із зазначенням дати такого вручення, наданням відповідних доказів (лист, розписка, тощо).
Доказів вручення ОСОБА_1 грошового атестату, як і будь-якого іншого письмового документа, у якому детально зазначено суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні, відповідачем не надано.
З огляду на наведене, перебіг строку звернення розпочався з дати отримання ОСОБА_1 листа військової частини НОМЕР_1 від 05.02.2026 № 1/326, і строк звернення до суду, встановлений частиною другою статті 233 КЗпП України, в межах спірних правовідносин позивачкою не пропущено, необхідність вирішення питання щодо його поновлення відсутня.
За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. “Руїз Торія проти Іспанії” (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.
Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Отже суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю зі словесним корегуванням обраного способу захисту порушених прав позивачки.
Питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог статті 139 КАС України судом не вирішується, оскільки позивачка згідно із пунктом 13 частини першої статті 5 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VІ “Про судовий збір” від сплати судового збору звільнена.
Керуючись статтями 9, 72, 77, 90, 94, 132, 241-246, 250, 255, 260-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невключення до складу грошового забезпечення, з якого ОСОБА_1 обчислена грошова компенсація за невикористані дні оплачуваних відпусток, сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану”.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток в загальній кількості 98 днів, обчисливши її розмір із розміру місячного грошового забезпечення з урахуванням сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану”, та провести її виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя 	А.Г. Секірська