КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження: Доповідач - Кафідова О.В.
22-ц/824/3209/2026

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 175/9851/23

04 березня 2026 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кафідової О.В.
суддів - Оніщука М.І.
- Шебуєвої В.А 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Чіпа Ярослава Миколайовича на рішення Подільського районного суду м. Києва від 17 вересня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Ковбасюка О.О. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» про стягнення пені та збитків, завданих простроченням виплати страхового відшкодування, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з вищезазначеним позовом ПАТ«Страхова компанія «АРКС», у якому просила стягнути з відповідача на свою користь пеню за період із 19.01.2016 (граничний термін прийняття рішення про виплату відшкодування після отримання заяви від позивача) по 13.10.2023 року в розмірі 40 504,10 грн, 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за вказаний вище період - 3 963 грн та інфляційні втрати в розмірі 20 791,01 грн, всього 65 258,11 грн, а також понесені нею судові витрати.
Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19.12.2023 року позовну заяву передано за підсудністю до Подільського районного суду міста Києва.
29 січні 2024 Подільським районним судом міста Києва відкрито провадження у справі.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19.10.2015 о 21 год. 00 хв. в районі електроопори Л 516/31 об`їзної автодороги «Бориспіль-Дніпропетровськ-Запоріжжя» водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «HYUNDAI TUCSON», р.н. НОМЕР_1 скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_3 - сина позивача, який від отриманих тілесних ушкоджень помер у лікарні. 
Вказані обставини та вина водія ОСОБА_2 у скоєному ДТП встановлені вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05.12.2022 та ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 11.09.2023 у справі №175/1139/16.
Оскільки на момент ДТП автомобіль «HYUNDAI TUCSON», р.н. НОМЕР_1 був застрахований в ПрАТ «СК «АРКС» на підставі договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №AІ 007084377, то позивачка 20.10.2015 року звернулася до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування, надавши при цьому усі документи, передбачені статтею 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № № 1961-IV ), проте страхове відшкодування в розмірі 16 536,00 грн було сплачене страховиком 13.10.2023 року, термін прострочення виконання зобов`язань з боку страхової компанії складає 2916 днів.
Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 17 вересня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що наведені позивачкою доводи щодо подання нею 20.10.2015 року заяви про виплату страхового відшкодування є необґрунтованими та не підтверджені належними доказами. У свою чергу, 28.09.2023 року до АТ «СК «АРКС» надійшла заява ОСОБА_1 на виплату їй страхового відшкодування, яка датована 25.09.2023 року. На підставі такої заяви відповідачем 17.10.2023 року, тобто у строк, встановлений Законом, було здійснено виплату позивачці страхового відшкодування. 
Не погоджуючись з рішенням Подільського районного суду міста Києва від 17 вересня 2025 року, 07 жовтня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Чіп Я. М. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Зазначає, що заява про виплату страхового відшкодування подана позивачем 20.10.2015 року, що підтверджується розрахунком відповідача, а долучена відповідачем заява потерпілої від 25.09.2023 року, на яку посилається суд, то вона мала лише уточнюючий характер в частині актуальних банківських реквізитів позивача станом на дату проведення страхової виплати. 
18 грудня 2025 року до Київського апеляційного суду від представника відповідача ПАТ «Страхова компанія «АРКС» Заруцької І.О. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник звертає увагу на те, що протягом більш ніж трьох років позивачка сама не зверталась до страхової з приводу ДТП та не заявляла жодних майнових вимог. 
Вказує на те, що строк прийняття страховиком рішення розпочався з 28.09.2023 року. Відповідач 16.10.2023 прийняв рішення про виплату на користь позивача страхового відшкодування.
З огляду на вище викладене вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.
Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді Кафідової О.В., обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з вимогами частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що 19.10.2015 о 21 год. 00 хв. водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «HYUNDAI TUCSON», р.н. НОМЕР_1 , проїзною частиною об`їзної автодороги «Бориспіль-Дніпропетровськ-Запоріжжя», не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, будучи неуважним до дорожньої обстановки та її змінам, маючи об`єктивну можливість виявити пішохода ОСОБА_3 , який перебував в нерухомому стані на смузі руху автомобіля, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу шляхом застосування гальмування та безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, внаслідок чого, в районі електроопори Л 516/31, скоїв наїзд передньою частиною автомобіля на пішохода. Внаслідок вказаної пригоди пішохід ОСОБА_3 від отриманих тілесних ушкоджень помер у лікарні.
Вказані обставини та вина водія ОСОБА_2 у скоєній ДТП встановлені вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05.12.2022 та ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 11.09.2023 у справі №175/1139/16.
Вказаним вироком зі ОСОБА_2 також стягнуто на користь ОСОБА_1 , яка є матір`ю потерпілого ОСОБА_3 , завдану матеріальну шкоду у розмірі 81 417,45 грн та моральну шкоду в розмірі 250 000,00 грн. В іншій частині позову відмовлено.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
На час дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність водія автомібіля «HYUNDAI TUCSON», р.н. НОМЕР_1 гр. ОСОБА_2 , була застрахована ПрАТ «СК «АРКС» на підставі договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №AІ 007084377.
20.10.2015 АТ «СК «АРКС» було отримано заяву страхувальника ОСОБА_2 про настання події, що має ознаки страхового випадку по договору ОСЦІВВНТЗ, якою останнім було повідомлено про ДТП, що сталася 19.10.2015 за участю автомобіля HYUNDAI TUCSON, р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 та пішохода ОСОБА_3 , матір`ю якого є позивач.
Як повідомила позивач, вона 21.05.2019 року зверталася до контакт-центру АТ «СК «АРКС» та повідомляла, що внаслідок ДТП, яка сталася 19.10.2015 року, було збито її сина ОСОБА_3 , який помер у лікарні. Крім того, позивачкою було повідомлено, що кримінальна справа за обставинами ДТП перебуває на розгляді в суді.
Доказів на підтвердження факту звернення позивачки із вказаною заявою до відповідача матеріали справи не містять.
Отже, 20.10.2015 до страховика було подано заяву про страховий випадок за договором страхування №АІ7084377 від 15.03.2015, тобто по суті повідомлення про настання події, передбачене п.33.1.4. ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а не заяву про виплату страхового відшкодування.
Листом від 24.05.2019 року № 4462/12цв АТ «СК «АХА Страхування» (правонаступником якого є відповідач) повідомило ОСОБА_1 про необхідність надання документів, які передбачені спеціальним Законом та є необхідними для виплати страхового відшкодування, а саме: документа, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; документів, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; свідоцтва про смерть; лікарського свідоцтва про смерть/довідку про причину смерті/акт судово-медичного дослідження, або інший, належним чином оформлений документ, в якому відображена причина смерті потерпілого; документів, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку зі смертю годувальника; документів, що засвідчують особу одержувача страхового відшкодування: копію паспорту громадянина, а в разі його відсутності іншого документа, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа одержувача коштів та довідку про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння); документів, що підтверджують родинний зв`язок з потерпілою особою (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо); довідку про склад сім`ї (на дату ДТП); постанову місцевого суду, завірену належним чином (мокрою печаткою суду), що підтверджує відповідальність ОСОБА_2 за скоєння зазначеної вище ДІІ та визнання позивачки потерпілою стороною.
19.06.2019 року відповідач отримав від Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області лист від 03.06.2019 року вих. №2597/19, який був зареєстрований відповідачем за вх. №54286/12цв. Вказаним листом страховика було повідомлено про те, що в провадженні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області перебуває справа №175/1139/16-к, провадження №1-ка/175/48/16 за кримінальним провадженням №12015040000001010 відносно ОСОБА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вищевказаному кримінальному провадженні є потерпілою. Станом на 03.06.2019 справу не розглянуто.
06.12.2022 року на електронну пошту представника АТ «СК «АРКС» В.Філіппович представником позивача В. Бровко було надіслано копію вироку Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05.12.2022 по справі №175/1139/16-к, яким ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та стягнуто з нього на користь ОСОБА_1 матеріальну та моральну шкоду.
25.09.2023 року на електронну пошту представника АТ «СК «АРКС» В.Філіппович представником позивача С.Ганєєвим було надіслано копію ухвали Дніпропетровського апеляційного суду по справі №175/1139/16-к від 11.09.2023, якою вказаний вирок змінено в частині призначення покарання.
28.09.2023 року за вх. № 18843/23 до АТ «СК «АРКС» надійшла заява ОСОБА_1 від 25.09.2023 року, в якій остання просила виплатити їй страхове відшкодування по випадку, який трапився 19.10.2015 (ДТП), на відповідні банківські реквізити (зазначені в заяві).
16.10.2023 року АТ «СК «АРКС» було прийнято рішення про виплату на користь позивачки страхового відшкодування в розмірі 16 536,00 грн, про що складено страховий акт №ARX3870827 від 16.10.2023, про що було повідомлено позивачку листом від 16.10.2023 року вих. №9330/12ЦВ.
17.10.2023 року страховиком було перераховано на банківські реквізити ОСОБА_1 , вказані у заяві на виплату від 25.09.2023 року, суму страхового відшкодування у розмірі 16 536,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №1007741 від 17.10.2023.
Згідно з пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в ДТП, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюється у порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 ЦК України та Законом № 1961-IV.
Частиною першою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно зі статтею 3 Закону № 1961-IV метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.
Статтею 6 Закону № 1961-IV визначено, що страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно зі статтею 23 Закону № 1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.
Порядок відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого, визначено у статті 27 Закону № 1961-IV. Вказаною нормою встановлено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок ДТП настала протягом одного року після ДТП та є її прямим наслідком.
Таким чином обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика.
У пункті 35.1 статті 35 Закону № 1961-IV зазначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.
Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Абзацами першим-третім пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. 
При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.
Отже, страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.
Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, норми розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).
Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
За змістом наведеної норми закону нарахування трьох процентів річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Враховуючи наведене, встановивши, що відповідач у межах встановлених законом строків здійснив виплату позивачці страхового відшкодування, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для застосування до нього відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
Посилання заявника на те, що із заявою про виплату страхового відшкодування позивач звернулася 20.10.2015 року, а не як встановлено судом 28.09.2023, не заслуговують на увагу, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження таких доводів позивачем не надано, у матеріалах справи відповідні докази відсутні. Що стосується розрахунку суми страхової виплати моральної шкоди, проведеного відповідачем, на який посилається позивач як на доказ звернення нею з відповідною заявою саме 20.10.2015 року, то зміст такого документу підтверджує подання заяви про страховий випадок, а не про виплату страхового відшкодування.
Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду з їх оцінкою, а тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував обставини справи, дав об`єктивну оцінку зібраним і дослідженим доказам та обґрунтовано дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.
Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Подільського районного суду м. Києва від 17 вересня 2025 року - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Чіпа Ярослава Миколайовича залишити без задоволення.
Рішення Подільського районного суду міста Києва від 17 вересня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: