П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2026 року м. Київ

Справа №756/4131/25
Апеляційне провадження №22-ц/824/5711/2026

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.
суддів: Желепи О.В., Поліщук Н.В.
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва про повернення позовної заяви, постановлену під головуванням судді Луценко О.М. 14 квітня 2025 року в м. Київ,
у справі за позовом ОСОБА_1 до Оболонської окружної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, 

В С Т А Н О В И В

У березні 2025 року  ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Оболонської окружної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 14 квітня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до Оболонської окружної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - повернуто позивачу.
Ухвала мотивована тим, що 27 березня 2025 ухвалою Оболонського районного суду м. Києва позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків. На виконання вказаної ухвали позивачем надано уточнену позовну заяву, однак недоліки зазначені в ухвалі суду позивачем не усунуті. За таких обставин, з причин невиконання позивачем ОСОБА_1 ухвали суду від 27 березня 2025 року, суд прийшов до висновку про необхідність повернення позовної заяви.

Не погодився із ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначено, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права та порушено норми процесуального права, оскаржувана ухвала є незаконною, несправедливою та необґрунтованою.
В обґрунтування апеляційної скарги вказано, що оскільки Оболонська окружна прокуратура немає статусу юридичної особи, а входить до структури і штатного розпису Київської обласної прокуратури, то її слід залучити до участі у справі.
Вважає, що саме Київська обласна прокуратура винна і має нести відповідальність за своїх службових осіб Оболонської окружної прокуратури, яка не дотрималася чинного законодавства України для відшкодування йому матеріальної та моральної шкоди.
Посилається на те, що 15 жовтня 1994 року у м. Мукачево, Закарпатської області купив сертифікат Б-5№0093878 на п'ять акцій простих на пред'явника загальною номінальною вартістю 500 000 карбованців АТ «Слід» та заплатив по курсовій вартості 2 000 000 карбованців.
Звертає увагу, що на протязі 31-го року жодного разу не отримав дивідендів, а неодноразові звернення поштою за адресою вказаною на сертифікаті: м. Київ, вул. Тимошенко, 16, АТ «Слід» залишаються без відповіді.
Вважає, що його обдурили продавши «пустий» папірець.
Зазначає, що 23 жовтня 2017 року звернувся з заявою до Оболонського УП ГУНП у м. Києві, щодо можливих неправомірних дій зі сторони представників АТ «Слід», рекомендували звернутися до суду.
19 квітня 2023 року повторно звернувся з заявою до Оболонського УП ГУНП у м. Києві, щодо можливого притягнення до відповідальності посадових та службових осіб або правонаступників АТ «Слід».
Вказує, що просив про проведення негласних розшукових слідчих дій, проте своєю бездіяльністю службові особи Оболонського УП ГУНП у м. Києві не до кінця провели процесуальні дії та не розшукали посадових осіб АТ «Слід».
Крім того скаржник зазначає, що своїми незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю службові особи Оболонського УП ГУНП у м. Києві завдали йому моральну шкоду, яка полягає у душевних та фізичних стражданнях. Часто болить голова та серце, підвищується тиск, порушується спокій та сон.
На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 14 квітня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

У відповідності до вимог статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, в тому числі про передачу справи на розгляд іншого суду, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
У такому випадку судове засідання не проводиться, а розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами - частина 13 статті 7 ЦПК України.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

За матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 20 березня 2025 року звернувся у суд із позовом до Оболонської окружної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 27 березня 2025 року позов ОСОБА_1 залишено без руху.
В ухвалі суду вказано, що позивач звернувся у суд з підстав того, що в 1994 році він придбав сертифікат № 0097838 на п`ять простих акцій простих на пред`явника, однак до сьогоднішнього дня жодних дивідендів від АТ «Слід» не отримував, тому маючи тяжке матеріальне становище звернувся до суду.
Відповідачами у справі позивач визначив Оболонську окружну прокуратуру та Державну казначейську службу Україну.
Судом вказано, що позивачем не чітко викладено зміст позовних вимог, з прохальної частини позову не можливо з`ясувати в чому саме полягає порушення прав позивача з боку відповідачів.
Також суду не зрозуміло, які саме дії повинен вчинити відповідач Оболонська окружна прокуратура, якщо сертифікат № 0097838 виданий акціонерам АТ «Слід». Позивачу роз`яснено, що йому слід визначитись з колом відповідачів у справі та відповідно зі змістом позовних вимог. Позивач не надає доказів того, що загальні збори акціонерів АТ « Слід» відбувалися, розмір виплати дивідендів встановлювався та він їх дійсно не отримував.
Окрім цього позивачем не сплачено судовий збір, а посилання на п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" судом визнано безпідставним, оскільки жодного підтвердження того, що йому завдано шкоди незаконними рішеннями чи діями не надано (а.с. 8-9).
11 квітня 2025 року від позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків, у якій він за змістом вказав, що підставою позову є несвоєчасне виконання АТ «Слід» умов виплати щорічних дивідендів по акціям, з метою якого позивач придбав сертифікат, що має для нього істотне значення.
Зазначив, що саме Оболонська окружна прокуратура м. Києва має бути притягнута до відповідальності, як особа яка своїми незаконними діями завдала йому шкоди. При цьому позивач просив визнати рішення Оболонського УПГУНП у м. Києві протиправними, оскільки воно не виявило кримінального правопорушення під час перевірки обставин звернення позивача, у якому він просив провести розшукові негласні слідчі дії, тобто знайти керівників АТ «Слід» або правонаступників для притягнення їх до відповідальності. Позивач вважає, що не виявлення кримінального правопорушення Оболонським УПГУНП у м. Києві позбавило його можливості отримати кошти згідно придбаного ним сертифікату у АТ «Слід», за вказане має також нести відповідальність й Оболонська окружна прокуратура м. Києва, яка є процесуальним наглядачем.
Вказав, що він є акціонером АТ «Слід», а тому як споживач послуг, права якого порушені, має право на пільги і є звільненим від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» (а.с.12-13).

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києвавід 14 квітня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до Оболонської окружної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - повернуто позивачу, оскільки недоліки зазначені в ухвалі суду від 27 березня 2025 року позивачем не усунуті (а.с. 16).

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Право кожного на розгляд його справи судом передбачено також п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Разом з тим, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням. Це право може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено.
Гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
За змістом ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суддя з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим, зокрема, ст. 175, 177 ЦПК України.
Позовна заява повинна містити, в тому числі, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви (п. 4, 5, 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України).
Частина 5 ст. 177 ЦПК України визначає, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази, позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).
Відповідно до вимог ч. 2, 3 ст. 185 ЦПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені ст. ст. 175, 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Системний аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що в позовній заяві має міститися посилання на те, до кого пред`явлений позов; що саме вимагає позивач (предмет позову); обставини, на яких ґрунтується вимога (матеріально-правові підстава позову); докази, що підтверджують ці обставини. Заявлені в позові вимоги мають стосуватись конкретного відповідача (відповідачів) і направлені на усунення негативних наслідків від його (їх) протиправних дій, які полягають у невизнанні, оспорюванні або порушенні прав та законних інтересів позивача. Таким чином, на цій стадії цивільного процесу позивач зобов`язаний виконувати вимоги щодо доведення певного кола фактів, що мають процесуальне значення, для підтвердження наявності права на пред`явлення позову та дотримання процесуального порядку його пред`явлення. 
Правову категорію «зміст позовних вимог» слід розуміти як дію суду, про вчинення якої позивач вимагає ухвалити судове рішення, що спрямована на задоволення певної матеріально-правової вимоги. Зважаючи на те, що рішення суду завжди спрямоване на захист конкретного суб`єктивного права, зміст позовних вимог не може бути абстрактним чи містити певні умовні категорії і повинен формулюватись максимально чітко і зрозуміло, оскільки від якості позовної заяви, юридично правильного змісту позовних вимог, зазначення способу судового захисту залежить швидкий і ефективний розгляд справи.
Зміст та обсяг порушеного права та виклад обставин, якими воно підтверджується, у кожному конкретному випадку можуть бути різними, але поряд з цим принаймні на рівні формулювання викладу їх змісту мають бути достатніми, щоб визначити предмет спору, його юрисдикційну належність, характер вимог, часові рамки події порушення, нормативне регулювання спірних правовідносин, а також обставини, за яких можна ухвалити одне із обов`язкових процесуальних рішень, пов`язаних із визнанням позовної заяви прийнятною/неприйнятною.

З матеріалів справи слідує, що позивач звернувся у суд із позовом до Оболонської окружної прокуратури, Державної казначейської служби України, однак в порушення положень ст.ст. 175, 177 ЦПК України, чітко не виклав підстав позову та позовних вимог до кожного з відповідачів. 
Так в тексті позовної заяви позивачем вказано: на протиправність дій АТ «Слід»; на бездіяльність Оболонського УП ГУНП у м. Києві та висловлено прохання про скасування, як незаконного рішення Оболонського УП ГУНП у м. Києві без конкретизації у якій справі та від якої дати; зазначається про відповідальність Оболонської окружної прокуратури м. Києва, як «процесуального наглядача»; висунута вимога про зобов`язання Державної казначейської служби за рахунок коштів Державного бюджету здійснити виплату у розмірі 16850 грн в рахунок матеріальної та моральної шкоди.
В порядку визначеному процесуальним законом суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Тобто відсутність чітко визначених підстав і вимог позову в подальшому матиме вплив на можливість з`ясування наявності порушених прав позивача, а також відповідальних осіб у порушенні прав позивача та обсягу їх відповідальності. Для усунення вказаних недоліків виявлених судом позивачу була надана можливість їх усунути, водночас останній в заяві не уточних своїх вимог та не надав обґрунтувань у відповідності до вимог ст.ст. 175, 177 ЦПК України
Колегія суддів зауважує, що обов`язок по визначенню відповідачів формулюванню підстав, предмету і позовних вимог, з якими особа звертається до суду за захистом своїх прав на етапі подання позовної заяви процесуальним законодавством покладено на позивача, саме для цього законодавцем визначено вимоги до позовної заяви, що міститься в статті 175 ЦПК України, тому вказане не може вважатись надмірним формалізмом. 
Апеляційний суд також акцентує увагу, що цей обов`язок не може бути перекладено на суд, оскільки саме позивач є зацікавленим в ефективному захисті прав та ефективному здійснені судочинства за його позовною заявою.
Також позивачем не був сплачений судовий збір з посиланням на положення Закону України «Про судовий збір», якими передбачено звільнення позивачів від сплати судового збору за подання позову про відшкодування шкоди заподіяної незаконними діями чи бездіяльністю органу державної влади. Проте вимоги позову мотивовані в переважній більшості діями юридичної особи приватного права АТ «Слід», а вимоги до органів державної влади не конкретизовані. До того ж судом першої інстанції в ухвалі про повернення позовної заяви не визначена як підстава повернення відсутність оплати судового збору. 
Таким чином доводи апеляційної скарги не свідчать про порушення судом першої інстанції вимог статей 175, 185 ЦПК України. Заявник неналежним чином, з порушенням положень статті 175 ЦПК України, оформив позовну заяву, що стало підставою для її повернення. 
В доступі до правосуддя суд першої інстанції заявника не обмежував, оскільки повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви (частина сьома статті 185 ЦПК України).
Учасник судового процесу зобов`язаний керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі, а тому у цій справі висновок суду про повернення позовної заяви з підстав невідповідності її вимогам статті 175 ЦПК України є обґрунтованим та відповідає вимогам і завданням цивільного судочинства, установленим статтею 2 ЦПК України.

Враховуючи наведене, відповідно до вимог статті 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 14 квітня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова 

Судді: О.В. Желепа

Н.В. Поліщук