Справа № 367/2574/23
Провадження №2/367/2489/2026

РІШЕННЯ
Іменем України

17 лютого 2026 року Ірпінський міський суд Київської областів складі:
головуючого судді Шестопалової Я.В.,
при секретарі Пронченко О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Ірпінь цивільну справу за позовом Приватного комунально-побутового підприємства «Теплокомунсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги,-
в с т а н о в и в :
Позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги.
Позов обґрунтований тим, що позивач надавав послуги з централізованого опалення будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі і квартирі АДРЕСА_1 , в якій проживає відповідач. Комунальні послуги надавались Відповідачу на підставі укладеного Договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води №2204 від 25.08.2005 року, а з 04.11.2021 діє публічний договір приєднання про надання послуг з постачання теплової енергії відповідно Постанови Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 р. №1022) (надалі-Договір). Починаючи з жовтня місяця 2017 року позивачем, відповідно до тарифів на послуги з централізованого опалення для населення, які затверджені рішеннями Виконавчого комітету Ірпінської міської ради №239 від 31.10.2017 р., № 221/10 від 13.11.2018 р. та рішенням Виконавчого комітету Гостомельської селищної ради № 278 від 06.10.2021 р., нараховувалась плата Відповідачу за надані послуги з централізованого опалення, яку Відповідач повинен був сплачувати, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.05 р. «Про затвердження правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» та укладеного Договору з Відповідачем, не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим. Нарахування здійснювалися за фактично спожиту теплову енергію, кількість якої визначено загальнобудинковим тепловим лічильником. За наявності заборгованості у Відповідача за цим договором Позивач зараховує кошти, що надійшли від Відповідача як погашення заборгованості за надані послуги в минулі періоди за цим Договором, незалежно від зазначеного в платіжному дорученні призначення платежу (п. 15 Договору). Позивачем зобов`язання визначені Договором, щодо надання послуги з централізованого опалення виконані належним чином та у повному обсязі. Відповідач свої зобов`язання не виконав, за надані послуги не розрахувався і станом на 01.10.2021 р. заборгував, відповідно до розрахунку суми боргу – 22 894,93 грн., індекс інфляції – 2 968,87 грн. та три відсотки річних – 1 304,86 грн. Загальна сума боргу складає 27 168,66 грн.
На підставі викладеного просили суд, стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного комунально-побутового підприємства «Теплокомунсервіс» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення у розмірі 22 894,93 грн., індекс інфляції – 2 968,87 грн. та три відсотки річних – 1 304,86 грн. за період з 01.02.2018 року по 01.10.2021 року, та сплачений судовий збір в розмірі 2 684,00 грн.
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 27 червня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та справу призначено до підготовчого засідання.
01.04.2024 року до суду від представника відповідача Саплєвої О.В. надійшла заява про застосування строків позовної давності. 
03.04.2024 року до суду від представника відповідача Саплєвої О.В. надійшов відзив на позовну заяву, у якому вказано, що на момент подачі позовної заяви Приватним комунально-побутовим підприємством «Теплокомунсервіс» було не враховано та не вказано, що 24 лютого 2022 року у зв`язку із вторгненням Російської федерації в Україну по всій території держави введено воєнний стан. З початком вторгнення Російської федерації в Україну Відповідач була змушена виїхати за кордон для захисту себе і своїх двох малолітніх дітей. Стосовно боргу, який Позивач вказує, як заборгованість з 01.11.2017 р. по 01.10.2021 р. зазначає, що він утворився з незалежних від відповідачки причин, а саме у зв`язку з народженням сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому оплату коштів здійснювали не у повному обсязі. У квартирі станом на теперішній час вона не проживає, а мешкає у Польщі в Куявопоморському воєводстві в місті Торунь з 25.02.2022 року. Тому вважає, що у зв`язку з її відсутністю у належній їй квартирі в період часу більше 30 днів, нарахована сума заборгованості підлягає перерахунку.
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 24 лютого 2025 року було закрито підготовче провадження по справі та призначено до розгляду по суті.
В судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. До суду направили заяву про розгляд справи без їх участі.
В судове засідання відповідачка та її представник не з`явились, про час, місце та дату судового розгляду справи повідомлись належним чином. 
Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. ч. 4, 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України).
Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З огляду на вказане, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Судом встановлено, що Приватне комунально-побутове підприємство Теплокомунсервіс надавало послуги з централізованого опалення будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі і квартирі АДРЕСА_1 , в якій проживає відповідач.
ОСОБА_1 є власником квартири   АДРЕСА_2 , що підтверджується інформаційною довідкою № 328552069 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 
Комунальні послуги надавались Відповідачу на підставі укладеного Договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води №2204 від 25.08.2005 року, а з 04.11.2021 діє публічний договір приєднання про надання послуг з постачання теплової енергії відповідно Постанови Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 р. №1022).
Позивачем зобов`язання визначені Договором, щодо надання послуги з централізованого опалення виконані належним чином та у повному обсязі.
Відповідач свої зобов?язання не виконувала, за надані послуги не розрахувалась і станом на 01.10.2021 р. заборгувала, відповідно до розрахунку суми боргу – 22 894,93 грн., індекс інфляції – 2 968,87 грн. та три відсотки річних – 1 304,86 грн. Загальна сума боргу складає 27 168,66 грн.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 2 ст. 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.
Частиною 5 та 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно із до ч.1 та ч. 2 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до положень ст. 322 Цивільного кодексу України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до пункту 5 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги – результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Згідно зі пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.
Відповідно до частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; своєчасно вживати заходів до усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з його вини; забезпечувати цілісність обладнання приладів (вузлів) обліку комунальних послуг відповідно до умов договору та не втручатися в їхню роботу; власним коштом проводити ремонт та заміну санітарно-технічних приладів і пристроїв, обладнання, іншого спільного майна, пошкодженого з його вини, яка доведена в установленому законом порядку; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Отже, пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором.
Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року у справі № 462/1232/23.
Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
Частиною 1 ст.16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги визначено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.
Згідно із ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.
За п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Статтею 162 Житлового кодексу України передбачено, що власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.
Згідно п. 20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 плата за надані послуги вносяться споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплої енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа.
Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.05 «Про затвердження правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» та укладеного Договору, відповідач повинен був сплачувати плату за надані послуги з централізованого опалення, не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим. Нарахування здійснювалися за фактично спожиту теплову енергію, кількість якої визначено загально будинковим тепловим лічильником. За наявності заборгованості у відповідача за цим договором позивач зараховує кошти, що надійшли від відповідача як погашення заборгованості за надані послуги в минулі періоди за цим Договором, незалежно від зазначеного в платіжному дорученні призначення платежу.
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).
Крім того, згідно ч. 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Позивачем зобов`язання визначені Договором, щодо надання послуги з централізованого опалення виконані належним чином та у повному обсязі.
Відповідач свої зобов?язання не виконувала, за надані послуги не розрахувалась і станом на 01.10.2021 р. заборгувала, відповідно до розрахунку суми боргу – 27 168,66 грн. 
З огляду на те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.
Однак, як вказує відповідач, належне їй приміщення № 5 за адресою: АДРЕСА_1 , не використовується з початку російської агресії проти України та найближчим часом не планується для використання для отримання теплової енергії. Тобто з 24 лютого 2022 року відповідачка не користувавалась послугами у зв?язку з відсутністю системи опалення та фактичного не проживання у квартирі. 
Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 26.03.2022 N? 61 внесені зміни до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку. будівництва та житлово-комунального господарства України від 2211.2018 N? 315 (далі - Методика N° 315), а саме. Методику N? 315 доповнено новим розділом ХІІ «Особливості розподілу комунальних послуг під час дії воєнного стану в Україні», який передбачає, що обсяг нарахувань, зокрема за послугу з постачання гарячої води у період воєнного стану, для споживачів, щодо яких у виконавця комунальних послуг або іншої особи, яка здійснює розподіл обсягів послуг відсутні дані щодо показань вузлів комерційного або розподільного обліку визначається з урахуванням коригуючого коефіцієнту.
Коригуючий коефіцієнт, розмір якого не може бути більший за 1, розраховується підприємством, що надає відповідну послугу та погоджується органом місцевого самоврядування.
Після відновлення надання споживачами показань вузлів комерційного або розподільного обліку виконавець або інша особа, яка здійснює розподіл обсягів комунальних послуг, зобов?язані провести перерозподіл обсягу спожитої послуги у будинку та перерахунок з ним, а також з усіма споживачами будинку відповідно Методики N? 315.
Для споживачів, приміщення яких не обладнані засобами розподільного обліку. застосовується норма споживання відповідної комунальної послуги, встановлена органом місцевого самоврядування з урахуванням кількості фактично проживаючих та коригуючого коефіцієнту.
Разом з цим, постановою Кабінету Міністрів України від 2912.2023 N° 1405 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати житлово-комунальних послуг» внесені зміни, зокрема до Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуги з постачання гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 N? 1182 (далі - Правила N? 1182), підпунктом 7 пункту 43 яких визначено, що споживач має право на неоплату вартості послуг у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об?єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів за умови надання виконавцю заяви та документального підтвердження (зокрема, довідки з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби (у тому числі отримані в іноземній державі), відбування покарання тощо. іншого документа, що підтверджує право на виїзд з України чи в`ізд в Україну у відповідний період часу) в електронній або паперовій формі відповідно до умов договору: це право не звільняє споживача від зобов?язання відшкодовувати витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання (за наявності циркуляції).
При цьому, згідно з підпунктом 111 пункту 45 Правил N? 1182 індивідуальний споживач зобов?язаний інформувати виконавця про тимчасову відсутність в житловому приміщенні (іншому об?єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів (за відсутності приладів обліку); якщо період відсутності споживача та інших осіб перевищує шість місяців, споживач для реалізації права на неоплату вартості послуги у разі її невикористання (за відсутності приладів обліку) у місячний строк з моменту закінчення кожного шестимісячного періоду зобов?язаний надавати виконавцю оновлену заяву з відповідними підтвердними документами з електронній або паперовій формі.
Водночас зазначені зміни не стосуються послуги з постачання теплової енергії, оскільки навіть при відсутності споживача у приміщенні, його домівка (житлове приміщення чи квартира) опалювалися (послуга з постачання теплової енергії надавалася).
Відтак, та обставина, що відповідачка не проживала у належній їй квартирі з початку повномасштабного вторгнення Російської федерації в Україну, не звільняє останню від відповідальності за утримання майна, що належить їй на праві власності.
Щодо позовної давності суд зазначає наступне.
Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність відповідно до ст. 257 ЦК України встановлюється тривалістю у три роки.
02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19», із подальшими змінами, на усій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року до 31 липня 2020 року. Дію карантину, встановленого цією Постановою, продовжено на всій території України згідно з відповідних постанов Кабінету Міністрів України. Відповідно до постанови КМУ від 27.06.2023 № 651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
Згідно з п. 12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, який затверджено Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» ведено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб із наступним продовженням воєнного стану в Україні та дією такого на момент прийняття судового рішення.
Згідно з п. 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Отже, на момент звернення до суду із позовом, тобто станом на місяць квітень 2023 року, продовжено дію воєнного стану на усій території України, а відтак і строк позовної давності зупинено.
Суд прийшов до переконання про те, що оскільки з 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, у т.ч. статтями 257, 258 ЦК України продовжуються на строк дії такого карантину, та зупиненням такого строку на час діє воєнного стану в Україні, який введений з 24.02.2022 та діє на момент розгляду справи у суді, а відтак строк позовної давності позивачем не пропущено.
Таким чином суд вважає, що позивач має право на стягнення заборгованості за період з 01.02.2018 року по жовтень 01.10.2021 року.
Враховуючи той факт, що відповідач отримував послуги теплопостачання, не відмовлялась від їх одержання та перебувала в договірних відносинах з КПП «Теплоенергопостач», суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за отримані послуги за період з 01.02.2018 року по жовтень 01.10.2021 року у розмірі 27 168,66 грн.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача також підлягає судовий збір. 
Керуючись статтями 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 169, 209, 212-215, 218, 223-226 ЦПК України, суд, -
у х в а л и в:
Позов Приватного комунально-побутового підприємства «Теплокомунсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , на користь Приватного комунально-побутового підприємства «Теплокомунсервіс», 08292, Київська обл., м. Буча, вул. Пушкінська 59-Б, офіс 127, НОМЕР_2 АБ «Укргазбанк», код ЄДРПОУ 19408548, індивідуальний податковий № 194085410284, заборгованість за надані послуги з централізованого опалення у розмірі 22 894,93 грн. інфляційні нарахування у розмірі 2 968,87 грн. та 3 % річних у розмірі 1 304,86 грн., що в загальному становить – 27 168,66 грн. (двадцять сім тисяч сто шістдесят вісім гривень 66 копійок).
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , на користь Приватного комунально-побутового підприємства «Теплокомунсервіс», 08292, Київська обл., м. Буча, вул. Пушкінська 59-Б, офіс 127, НОМЕР_2 АБ «Укргазбанк», код ЄДРПОУ 19408548, індивідуальний податковий № 194085410284, судовий збір в розмірі 2 684,00 грн. (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні 00 копійок).
Копію рішення суду направити сторонам по справі для відома.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційної провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя:       Я.В. Шестопалова