П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/42337/25	

Перша інстанція: суддя Потоцька Н.В.,
повний текст судового рішення
складено 29.01.2026, м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Димерлія О.О.,
суддів – Вербицької Н.В., Шляхтицького О.І., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 29.01.2026 року у справі №420/42337/25 про повернення позовної заяви позивачеві
У С Т А Н О В И В:
24.12.2025 ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, у якій просить суд визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ВП №78937818 від 03.12.2025 про накладення штрафів в розмірі 10200 грн.
У зв`язку з тим, що позивачем до позовної заяви не додано документа про сплату судового збору, ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 29.12.2025 у справі №420/42337/25 адміністративний позов ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено без руху. 
У названій ухвалі суд першої інстанції вказав про надання позивачу десятиденного строку, з дня отримання судового рішення, для усунення недоліків позовної заяви шляхом сплати судового збору в сумі 2422грн. 40коп. 
08.01.2026 ІНФОРМАЦІЯ_2 до Одеського окружного адміністративного суду скеровано заяву про неможливість виконати вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху через відсутність бюджетного фінансування за відповідним кодом економічної класифікації видатків (КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки»), з якого здійснюється оплата судового збору. 
Також, 08.01.2026 ІНФОРМАЦІЯ_2 до суду першої інстанції подано клопотання про звільнення або відстрочення та/або розстрочення сплати судового збору та/або зменшення розміру сплати судового збору. 
Мотивуючи таке звернення позивач вказує, що фінансування для сплати судового збору не отримано. Причини затримки пов`язані з тим, що через дії відповідача щодо стягнення виконавчих зборів ІНФОРМАЦІЯ_3 фактично позбавлений можливості здійснювати видатки на сплату судових зборів та виконання судових рішень. ВПВР УЗПВР у Херсонській області надсилає постанови про стягнення виконавчого збору до органів казначейства для виконання, без стягнення основного боргу, унаслідок чого Казначейство списує кошти лише на виконавчий збір. Лист Головного управління Державної казначейської служби України у Херсонській області від 20.10.2025 свідчить, що на виконанні перебувають виконавчі документи про стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_4 витрат виконавчого провадження та виконавчого збору на загальну суму 732 905грн. 60коп. Надходження коштів на рахунки ІНФОРМАЦІЯ_4 є періодичними та не перекривають зазначену суму, а усе, що надходить, автоматично списується Казначейством для погашення виконавчого збору, хоча пункт 10-2 Перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» прямо забороняє стягнення виконавчого збору під час дії воєнного стану. За таких умов, ІНФОРМАЦІЯ_3 об`єктивно не має можливості самостійно та вчасно перерахувати судовий збір. Позивач ужив усіх необхідних заходів для отримання коштів, але їх фактичне спрямування на інші обов`язкові платежі позбавляє можливості виконати ухвалу суду у визначений строк.
За наслідком розгляду вищевказаного звернення Одеським окружним адміністративним судом 29.01.2026 прийнято ухвалу, якою в задоволенні клопотання представника ІНФОРМАЦІЯ_1 про звільнення або відстрочення та/або розстрочення сплати судового збору та/або зменшення розміру сплату судового збору – відмовлено.
Позовну заяву ІНФОРМАЦІЯ_1 повернуто особі, яка її подала.
Приймаючи таку ухвалу суд першої інстанції зауважив, що в нього немає можливості оцінити майновий стан позивача. Недоліки адміністративного позову ІНФОРМАЦІЯ_2 не усунуто. 
Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції про повернення позовної заяви позивачеві ІНФОРМАЦІЯ_2 подано апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на порушення окружним адміністративним судом норм процесуального права, викладено прохання скасувати оскаржуваний судовий акт із направленням справи до окружного адміністративного суду для вирішення питання щодо відкриття провадження.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач зауважує, що суд першої інстанції формально підійшов до оцінки дій позивача та не з`ясував, чи були вчинені дії, спрямовані на усунення недоліків, та чи існували об`єктивні перешкоди для їх усунення. На думку скаржника, повернення позову є проявом надмірного процесуального формалізму та перешкоджає доступу до правосуддя. 
В силу приписів частини 2 статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, у системному зв`язку з положеннями чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства, судом апеляційної інстанції установлено таке. 
Зокрема, колегією суддів з`ясовано, що 03.12.2025 Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) прийнято постанову ВП № 78937818 про накладення на ІНФОРМАЦІЯ_1 штрафу в сумі 10 200грн. 
Не погодившись із таким індивідуальним актом суб`єкта владних повноважень позивач звернувся до суду з даним позовом. 
Здійснюючи перегляд справи в апеляційному порядку в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із наступного.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Питання звільнення від сплати судового збору як складової судових витрат, зменшення його розміру, відстрочення чи розстрочення його сплати врегульовано положеннями частини 1 статті 133 КАС України, відповідно до якої суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.
Згідно із частиною 2 статті 132 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору встановлено Законом України «Про судовий збір», відповідно до статті 1 якого судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.
Питання відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати врегульовано статтею 8 Закону України "Про судовий збір", норма якої є спеціальною.
Як убачається зі змісту положень статті 8 Закону України "Про судовий збір", існує три умови, за яких суд, враховуючи майновий стан сторони та за її клопотанням, може відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення (частина перша статті 8 Закону України "Про судовий збір"), зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати (частина друга цієї ж статті), а саме:
1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або
2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або
3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
Отже, із викладених норм убачається, що підставою для звільнення, відстрочення, розстрочення або зменшення розміру сплати судового збору є майновий стан сторони.
При цьому, при зверненні до суду із відповідним клопотанням особа повинна додати до нього належні докази на підтвердження того, що у неї немає відповідних коштів (бюджетних асигнувань) для сплати судового збору.
Якщо таких доказів до суду не подано, то клопотання про звільнення, відстрочення, розстрочення або зменшення розміру сплати судового збору уважається необґрунтованим та задоволенню не підлягає. 
За наслідком дослідження документів, які додано ІНФОРМАЦІЯ_2 до позовної заяви та відповідних звернень від 08.01.2026, адресованих суду першої інстанції, колегія суду зазначає, що вони не містять відомостей стосовно майнового стану позивача. 
Скаржником до матеріалів справи не додано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що в нього не має відповідних коштів (бюджетних асигнувань) для сплати судового збору.
До того ж, внутрішня процедура погодження сплати судового збору не є підставою для надання ІНФОРМАЦІЯ_1 певних преференцій зі сплати судового збору. 
При цьому, слід відмітити, що подані позивачем листи Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України від 04.11.2024 №220/13/9088, від 02.10.2025 №2220/13/ВихЗПІ/744, рапорт від 29.12.2025, заявка на бюджетні асигнування, не є належними та допустимими доказами, які підтверджують вчинення ІНФОРМАЦІЯ_2 усіх можливих дії щодо сплати судового збору, а також не свідчать про його тяжкий майновий стан.
З аналогічних підстав колегія суддів відхиляє посилання в апеляційній скарзі на листи Міністерства фінансів України від 19.06.2024 №10010-27-5/18577, від 18.07.2024 №10010-27-5/21266.
Є безпідставними доводи ІНФОРМАЦІЯ_1 стосовно задоволення апеляційними адміністративними судами заяв військових частин про відстрочення сплати судового збору, т.я. питання відносно застосування приписів ст.133 КАС України вирішують у кожному конкретному випадку з урахуванням наведених стороною доводів та поданих доказів. 
Суд апеляційної інстанції уважає необґрунтованим твердження скаржника про необхідність врахування в досліджуваній ситуації правового висновку Верховного Суду, який викладено в постанові від 18.02.2025 у справі №560/16696/23, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_2 до суду першої інстанції клопотання про продовження процесуального строку для усунення недоліків позовної заяви не направлялось. 
Відхиляються також посилання позивача на те, що причини затримки сплати судового збору пов`язані із діями органу виконавчої служби щодо стягнення виконавчих зборів, адже жодних доказів на підтвердження вчинення Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) дій, які б перешкоджали позивачу сплати судовий збір матеріали справи не містять. 
Не є законодавчо передбаченою підставою для звільнення, відстрочення, розстрочення або зменшення розміру сплати судового збору залучення ІНФОРМАЦІЯ_1 до забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, оскільки така обставина не підтверджує тяжкого майнового стану позивача. 
Слід відмітити, що в апеляційній скарзі ІНФОРМАЦІЯ_2 не зазначено конкретних обставин (з підтверджуючими доказами та матеріалами), які дійсно перешкоджають йому сплатити судовий збір.
Лише факт введення воєнного стану на території України не може бути визнаний поважною причиною для надання одній із сторін справи певних преференцій. У такому випадку, особа має обґрунтувати, з наданням належних та допустимих доказів, яким чином введення воєнного стану вплинуло на роботу такого органу та перешкоджає йому сплатити судовий збір.
Водночас, таких доказів скаржником до матеріалів справи не додано.
Маючи намір реалізувати право на апеляційне оскарження судового рішення учасник справи повинен діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у нього прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне виконання своїх процесуальних обов`язків.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. 
Згідно із рішенням Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» (заява № 28249/95) «право на суд не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими. Вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя».
Отже, сплата судового збору не може уважатись перешкодою в доступі до правосуддя, оскільки право на апеляційний перегляд судових рішень кореспондується з обов`язком дотримуватися процесуального законодавства щодо порядку, строків і умов реалізації цього права. Такі процесуальні обов`язки для всіх учасників судового процесу є однаковими, що забезпечує принцип рівності сторін.
Крім того, особа, яка утримується за рахунок Державного бюджету України має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення сплати судового збору, невжиття заходів щодо виділення коштів для сплати судового збору чи перерозподілу наявних кошторисних призначень також не може ставити одного із учасників справи у привілейоване становище. 
Скаржник, який діє від імені держави не може та не повинен намагатись отримати вигоду від організаційних чи фінансових складнощів, які склались у нього на поточний день, шляхом уникнення або зволікання виконання ним своїх процесуальних обов`язків, в тому числі і щодо забезпечення неухильного виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно сплати судового збору.
За наслідком дослідження наведених ІНФОРМАЦІЯ_2 обґрунтувань суд апеляційної інстанції зазначає, що в досліджуваній ситуації позивачем не вчинено жодних залежних та можливих від нього дій, які б свідчили про бажання та дійсний намір реалізації наданих законом процесуальних прав з метою оскарження індивідуального акту суб`єкта владних повноважень. 
Відповідно до ч.3 ст.161 КАС України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Частиною 1 статті 169 КАС України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
У зв`язку з тим, що до позовною заяви ІНФОРМАЦІЯ_2 не додано документ про сплату судового збору ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 29.12.2025 у справі №420/42337/25 адміністративний позов залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк, з дня отримання даного судового рішення, для усунення недоліків позову шляхом подання доказів на підтвердження сплати судового збору в сумі 2422грн. 40коп. 
Означене судове рішення було надіслано ІНФОРМАЦІЯ_1 в його електронний кабінет та доставлено адресату 29.12.2025 о 12год 43хв., що підтверджується наявною у матеріалах справи довідкою про доставку електронного листа від 12.01.2026.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що станом на дату прийняття Одеським окружним адміністративним судом ухвали про повернення позовної заяви (29.01.2026, що становить навіть більш ніж 10 днів з дня отримання ухвали про залишення позову без руху) ІНФОРМАЦІЯ_2 недоліки не усунуто та судовий збір не сплачено.
В ухвалі про повернення позовної заяви позивачеві від 29.01.2026 судом першої інстанції надано оцінку доводам ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо звільнення або відстрочення та/або розстрочення сплати судового збору та/або зменшення розміру сплати судового збору.
В апеляційній скарзі позивач таких висновків окружного адміністративного суду не спростовує та до суду апеляційної інстанції не надає жодних доказів щодо їх неправильності. 
Пунктом 1 частини 4 статті 169 КАС України передбачено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
З огляду на те, що у строк встановлений в ухвалі про залишення позовної заяви без руху ІНФОРМАЦІЯ_2 недоліки не усунуто, позовну заяву цілком обґрунтовано 29.01.2026 було повернуто позивачеві.
Установлені вище судом апеляційної інстанції фактичні обставини та зроблені висновки у повному обсязі спростовують наведені в апеляційній скарзі твердження позивача.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а викладені позивачем в апеляційній скарзі доводи не свідчать про порушення окружним адміністративним судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому підстав для його скасування немає.
З підстав визначених статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.169, 287, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний адміністративний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 29.01.2026 року у справі №420/42337/25 про повернення позовної заяви позивачеві – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач 		О.О. Димерлій	
Судді	  	Н.В. Вербицька   О.І. Шляхтицький