РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

06 березня 2026 року	м. Рівне	№460/5039/25	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Максимчука О.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОІМПЕРІЯ - М" до Виконавчого комітету Рівненської міської ради та Департаменту муніципальної варти Рівненської міської ради про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування припису, 
В С Т А Н О В И В:
1. Стислий виклад позицій учасників справи.
Товариство з обмеженою відповідальністю "АВТОІМПЕРІЯ - М" (далі - позивач) звернулось через свого представника (далі - представник позивача) до Рівненського окружного адміністративного суду (далі - суд) з адміністративним позовом (позовною заявою) до Виконавчого комітету Рівненської міської ради (далі - відповідач-1), Департаменту муніципальної варти Рівненської міської ради (далі - відповідач-2), в якому позивач просить суд визнати протиправними дії відповідача-1 щодо проведення заходу державного нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, призначеного на підставі листа № 08-01-257/25 від 12.02.2025 за результатами якого складено Акт огляду земельної ділянки № 1 від 25.02.2025, та визнати протиправним і скасувати припис відповідача-2 №1503 від 25.02.2025 року.
Обґрунтовуючи свій позов позивач зазначає про те, що ТОВ «АВТОІМПЕРІЯ-М» є орендарем земельної ділянки кадастровий номер кадастровий номер 5610100000601:002:0190 за адресою: м. Рівне по вул. Млинівська, 18, на підставі договору оренди землі укладеного 17.05.2021 між Рівненською міською радою та ТОВ «Інвестиційна будівельна компанія «Регіон», у свою чергу права позивача, щодо оренди вказаної земельної ділянки виникли на підставі Договору від 18.08.2021 про внесення змін та доповнень до Договору оренди землі від 17.05.2021 року у порядку правонаступництва у зв`язку з переходом прав власності на нерухоме майно від ТОВ «ІБК «Регіон» до ТОВ «АВТОІМПЕРІЯ-М». Зауважує, що на момент переходу права земельна ділянка мала сформовані межі та мала огорожені межі у тих параметрах якими вони є на сьогоднішній день. Позивач також стверджує, що відповідачі без наявності правових підстав визначених законом провели обстеження земельної ділянки у м. Рівне по вул. Млинівській, буд. 18 на підставі листа Рівненської міської ради № 08-01- 257/25 від 12.02.2025 року без рішення Рівненської міської ради про проведення перевірки, посвідчення для проведення перевірки оформленого відповідно до вимог законодавства та посадовими особами, які не були наділені повноваженнями, щодо проведення перевірки, чим порушили вимоги Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» 963-IV.
Як зазначає позивач, за результатами огляду земельної ділянки головним спеціалістом-інспектором Департаменту муніципальної варти Якимчуком Владиславом Олександровичем був складений припис № 1503 від 25.02.2025 року, у якому встановлено порушення п.п. 11.3.6, а саме: встановлено малу архітектурну форму, паркан з металевої конструкції, без відповідної дозвільної документації оформленої в установленому порядку, водночас нормативний акт, порушення якого ніби допустив позивач, у вказаному приписі не зазначений. На думку позивача, Виконавчим комітетом Рівненської міської ради за відсутності правових підстав та в порушення порядку, встановленого Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" за відсутності повноважень у посадових осіб відповідача, передбачених ст. 6 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» провів захід державного контролю за дотриманням вимог земельного законодавств, а саме перевірку використання позивачем земельної ділянки у м. Рівне по вул. Млинівська, буд. 18, внаслідок чого було винесено незаконний припис № 1503 від 25.02.2025 року, який, на думку позивача, підлягає скасуванню. 
Відповідач-1 скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву та подав до суду свій відзив, де в обґрунтування заперечень зазначає, що предметом спірного самоврядного контролю не є господарська діяльність позивача, а виключно земельна ділянка, яка є комунальною власністю Рівненської міської територіальної громади, у зв`язку з чим огляд земельної ділянки, що належать територіальній громаді та складання акта огляду від 25 лютого 2025 року здійснювалося структурними підрозділами Виконавчого комітету Рівненської міської ради з метою реалізації своїх повноважень та виконання функції, визначених ЗК України, законами України «Про місцеве самоврядування в України», «Про охорону земель». Відповідач-1 зауважує, що дії Виконавчого комітету Рівненської міської ради щодо здійснення заходу самоврядного контролю за використанням земель, за результатами яких було проведено огляд земельної ділянки, яка є комунальною власністю Рівненської міської територіальної громади, не порушують прав позивача та не зумовлюють виникнення для нього будь - яких негативних наслідків, оскільки акт огляду земельної ділянки - це документ, в якому викладена інформація, що відображає ситуацію, що склалась під час використання фізичними та юридичними особами земельних ділянок із зазначенням в них, у разі наявності, порушень вимог чинного законодавства. З огляду на вказане, вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Відповідач-2 скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву та подав до суду свій відзив, де в обґрунтування заперечень зазначає, що головним спеціалістом-інспектором відділу контролю за благоустроєм Департаменту муніципальної варти Рівненської міської ради Якимчуком Владиславом Олександровичем було виявлено за адресою: м. Рівне, вул. Млинівська, 18, порушення п.п. 11.3.6 Правил благоустрою міста Рівного, затверджених рішенням Рівненської міської ради від 28 квітня 2011 року № 512, а саме встановлено малу архітектурну форму, паркан з металевих конструкцій, без відповідної дозвільної документації, оформленої в установленому порядку та складено припис № 1503. Відповідач-2 вважає висновок позивача про те, що через порушення процедури проведення перевірки є незаконними документи прийняті за результатами такої перевірки, зокрема припис Департаменту муніципальної варти Рівненської міської ради № 1503 від 25.02.2025, безпідставним та необґрунтованим, а також таким, що не відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, оскільки Департамент здійснює свою діяльність на підставі Положення про Департамент муніципальної варти Рівненської міської ради, затвердженого Рішенням Рівненської міської ради від 29.04.2021 року № 620, із змінами, затвердженими Рішенням Рівненської міської ради від 22.07.2021 року № 1059, відповідно до пунктом 2 розділу 3 якого, під час контролю за виконанням законодавства у сферах благоустрою, екологічної безпеки, торгівлі тощо Департамент з використанням технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тих, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також тих, що працюють в автоматичному режимі, здійснює фіксацію адміністративних правопорушень з метою складання матеріалів про адміністративні правопорушення та видає приписи щодо: 1) порушення Правил благоустрою, що діють у Рівненській міській територіальній громаді.». З огляду на вказане відповідач-2 вважає, що оскаржуваний припис є законним та не підлягає скасуванню, а у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю. 
2. Заяви, клопотання учасників справи, інші процесуальні дії у справі.
Позовна заява подана до суду 17.03.2025 у паперовій формі шляхом направлення засобами поштового зв`язку, надійшла до суду і була зареєстрована в автоматизованій системі діловодства суду 18.03.2025.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.03.2025 визначено суддю Максимчука О.О. головуючим суддею (суддею-доповідачем) з розгляду справи за вказаною позовною заявою.
Ухвалою від 24.03.2025 суд прийняв вказану позовну заяву до розгляду і відкрив провадження в адміністративній справі, вирішив розгляд справи здійснювати суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, встановив відповідачу п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позов.
Відповідачі скористалися своїм правом на подання відзивів на позовну заяву та 08.04.2025 та 09.04.2025 подали до суду відзиви, у яких відповідачі виклали свої заперечення проти позову.
Позивач скористався своїм правом на подання відповіді на відзиви та подав 18.04.2025 до суду свою відповідь на відзиви, у якій виклав заперечення щодо доводів відповідачів викладених у їх відзивах.
На момент розгляду справи по суті і ухвалення судом цього рішення інші заяви, клопотання від учасників справи до суду не надійшли, а також суд не здійснював інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо).
З урахуванням вимог частини 4 статті 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження суд не здійснював фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
3. Встановлені судом обставини справи та зміст спірних правовідносин.
Розглянувши наявні у справі матеріали, з`ясувавши доводи та аргументи сторін, на яких ґрунтуються їх позовні вимоги і заперечення, дослідивши подані сторонами письмові докази, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, що враховані судом при вирішення спору по суті.
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка з кадастровим номером 5610100000:01:002:0190 належить до комунальної власності Рівненської міської ради з правом оренди земельної ділянки, відповідно до договору оренди землі від 17.05.2021 укладеного між Рівненською міською радою та ТОВ «Інвестиційно-будівельна компанія «Регіон».
Відповідно до договору про внесення змін та доповнень до договору оренди землі від 17.05.2021 (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права оренди земельної ділянки від 12.07.2021 №43011020) від 18.08.2021, такий договір укладений між Рівненською міською радою (як орендодавцем) та ТОВ «Автоімперія-М» (як орендарем), до якого перейшло право власності на всі об`єкти нерухомого майна, які розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером 5610100000:01:002:0190.
Відповідач-1 листом від 12.02.2025 №08-01-257/25 повідомив позивача, що на виконання листа Рівненської окружної прокуратури від 23.01.2025 № 50-56-645ВИХ-25 просить забезпечити участь представника товариства та доступ до земельної ділянки з кадастровим номером 5610100000:01:002:0190 з метою встановлення чи спростування факту самовільного зайняття земельної ділянки комунальної власності Рівненської міської територіальної громади орієнтовною площею 1600 мІ.
25.02.2025 у присутності директора «Автоімперія-М» комісією у складі начальника юридичного відділу Управління земельних відносин, начальника відділу орендних відносин Управління земельних відносин, заступника начальника відділу Управління земельних відносин, директора КП «Графос», головних спеціалістів інспекторів з благоустрою Департаменту муніципальної варти проведено обстеження земельної ділянки, яка знаходиться у м. Рівному на вулиці Млинівській, 18, за результатами обстеження якої складено акт огляду земельної ділянки від 25.02.2025 №1.
Згідно вказаного акту, огляд земельної ділянки проведено у зв`язку з необхідністю розгляду листа Рівненської окружної прокуратури від 23.01.2025 №05-01-302/25. В акті огляду зазначено, що за результатами огляду земельної ділянки встановлено, що земельна ділянка комунальної власності огороджена парканом (металевим) на яку правовстановлюючі документи відсутні.
За наслідками проведеного огляду земельної ділянки, інспектором Департаменту муніципальної варти Рівненської міської ради винесено припис від 25.02.2025 №1503, яким встановлено порушення позивачем п.п. 11.3.6, аа саме встановлено малу архітектурну форму, паркан з металевих конструкцій без відповідної дозвільної документації, оформленої в установленому порядку. Вказаним приписом позивачу запропоновано усунути порушення шляхом демонтажу встановленої малої архітектурної форми (паркан).
Позивач не погоджується з діями відповідача-1 щодо проведення заходу державного нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, призначеного на підставі листа № 08-01-257/25 від 12.02.2025 за результатами якого складено Акт огляду земельної ділянки № 1 від 25.02.2025 та з винесеним відповідачем-2 приписом, а тому позивач звернувся до суду із адміністративним позовом (позовною заявою) у цій справі з позовними вимогами про визнання протиправними дії відповідача-1 щодо проведення заходу державного нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, призначеного на підставі листа № 08-01-257/25 від 12.02.2025 за результатами якого складено Акт огляду земельної ділянки № 1 від 25.02.2025 та визнання протиправним та скасування припису відповідача-2 №1503 від 25.02.2025 року.
4. Нормативно-правове регулювання спірних правовідносин та висновки суду.
Встановивши наведені вище фактичні обставини справи та відповідні їм спірні правовідносини, суд вважає, що до спірних правовідносин за наведених фактичних обставин справи підлягають застосуванню такі норми права і висновки Верховного суду про їх застосування.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 2 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею (частина перша).
Частинами 2, 3 статті 2 ЗК України визначено, що суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.
Об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).
Відповідно до частини 1 статті 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Земельні відносини, що виникають при використанні надр, лісів, вод, а також рослинного і тваринного світу, атмосферного повітря, регулюються цим Кодексом, нормативно-правовими актами про надра, ліси, води, рослинний і тваринний світ, атмосферне повітря, якщо вони не суперечать цьому Кодексу (частина 2 статті 3 ЗК України).
Згідно зі статтею 187 ЗК України контроль за використанням та охороною земель полягає в забезпеченні додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і громадянами земельного законодавства України.
Відповідно до частини 1 статті 188 ЗК України державний контроль за використанням та охороною земель здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, а за додержанням вимог законодавства про охорону земель - центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.
Державний контроль за використанням та охороною земель в обсязі, визначеному законом, також здійснюється виконавчими органами сільських, селищних, міських рад. Виконавчі органи сільських, селищних, міських рад набувають установлених законом повноважень із здійснення державного контролю за використанням та охороною земель у разі прийняття відповідною радою рішення про здійснення такого контролю (частина 2 статті 188 ЗК України).
Порядок здійснення державного контролю за використанням та охороною земель встановлюється законом.
Правові, економічні та соціальні основи організації здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і спрямований на забезпечення раціонального використання і відтворення природних ресурсів та охорону довкілля визначені Законом України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» від 19.06.2003 №963-IV (далі - Закон №963-IV).
Статтею 1 цього Закону, зокрема визначено такі поняття:
- межа земельної ділянки - умовна замкнена ламана лінія, що розмежовує земельні ділянки;
- межовий знак - спеціальний знак встановленого зразка, яким закріплюється місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості);
- охорона земель - система правових, організаційних, економічних, технологічних та інших заходів, спрямованих на раціональне використання земель, запобігання необґрунтованому вилученню земель сільськогосподарського призначення для несільськогосподарських потреб, захист від шкідливого антропогенного впливу, відтворення і підвищення родючості ґрунтів, підвищення продуктивності земель лісового фонду, забезпечення особливого режиму використання земель природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення;
- невиконання вимог щодо використання земель за цільовим призначенням - невикористання земельної ділянки, крім реалізації науково обґрунтованих проектних рішень, або фактичне використання земельної ділянки, яке не відповідає її цільовому призначенню, встановленому при передачі земельної ділянки у власність чи наданні в користування, в тому числі в оренду, а також недодержання режиму використання земельної ділянки або її частини в разі встановлення обмежень (обтяжень)
- самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.
Відповідно до абзацу 5 частини 1 статті 2 Закону №963-IV основними завданнями державного контролю за використанням та охороною земель є: забезпечення додержання власниками землі та землекористувачами нормативів у сфері охорони та використання земель, запобігання забрудненню земель та зниженню родючості ґрунтів, погіршенню стану рослинного і тваринного світу, водних та інших природних ресурсів.
Статтею 4 Закону №963-IV визначено, що об`єктом державного контролю за використанням та охороною земель є всі землі в межах території України.
Статтею 5 Закону № 963-IV регламентовано, що державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Державний контроль за використанням та охороною земель також здійснюють виконавчі органи сільських, селищних, міських рад у межах повноважень, визначених законом, у разі прийняття відповідною радою рішення про здійснення такого контролю.
Державний контроль за дотриманням вимог законодавства України про охорону земель здійснює центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.
До повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить здійснення державного контролю за використанням та охороною земель, а саме, зокрема щодо виконанням землевласниками та землекористувачами вимог щодо використання земель за цільовим призначенням, розміщенням, проектуванням, будівництвом, введенням в дію об`єктів, що негативно впливають на стан земель, експлуатацією, збереженням протиерозійних гідротехнічних споруд, захисних лісонасаджень (частина 1 статті 6-1 Закону № 963-IV).
Вказане кореспондує із положенням підпункту 10 пункту "б" частини 1 статті 33 Закону України від 21.05.1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні», відповідно до якого до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать, повноваження щодо здійснення державного контролю за використанням та охороною земель у межах та порядку, встановлених законом.
Статтею 6-1 Закону № 963-IV також передбачено, що виконавчі органи сільських, селищних, міських рад набувають установлених законом повноважень із здійснення державного контролю за використанням та охороною земель у разі прийняття відповідною радою рішення про здійснення такого контролю і реалізують функцію державного контролю за використанням та охороною земель через державних інспекторів з державного контролю за використанням та охороною земель відповідних рад, кваліфікаційні вимоги до яких визначені статтею 10 цього Закону.
Сільські, селищні, міські ради після прийняття ними рішення про здійснення державного контролю за використанням та охороною земель зобов`язані:
протягом місяця забезпечити призначення державних інспекторів з контролю за використанням та охороною земель відповідних рад;
протягом 10 календарних днів після призначення державних інспекторів з контролю за використанням та охороною земель відповідних рад письмово поінформувати про це центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Виконавчі органи сільських, селищних, міських рад починають виконувати повноваження із здійснення державного контролю за використанням та охороною земель через 30 календарних днів після інформування центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
У разі якщо сільські, селищні, міські ради не прийняли рішення про здійснення державного контролю за використанням та охороною земель та не забезпечили призначення державних інспекторів відповідних рад, повноваження рад у зазначеній сфері виконує центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, до прийняття радами в установленому цим Законом порядку рішення про виконання радами повноважень із здійснення державного контролю за використанням та охороною земель.
Отже, органи місцевого самоврядування набувають прав щодо здійснення державного контролю за використанням та охороною земель лише за умови прийняття відповідного рішення. Законом встановлено лише можливість набуття такого права шляхом вжиття відповідних заходів, а не обов`язок щодо прийняття відповідного рішення.
Відповідно до частини 4 статті 9 Закону № 963-IV державний контроль за використанням та охороною земель, дотриманням вимог законодавства України про охорону земель і моніторинг ґрунтів здійснюються, зокрема шляхом проведення перевірок.
Згідно з положення статті 10 Закону № 963-IV державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель повноважні, зокрема, складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством України порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності у разі неможливості встановлення особи правопорушника земельного законодавства на місці вчинення правопорушення доставляти його до органів Національної поліції чи до приміщення виконавчого органу сільської, селищної, міської ради для встановлення особи порушника та складення протоколу про адміністративне правопорушення.
Відтак, з огляду на наведені законодавчі приписи суд констатує, що державний контроль за використанням і охороною земель є діяльність компетентних органів держави, спрямована на додержання вимог земельного законодавства, забезпечення гарантій реалізації земельно-правових норм та утвердження законності у земельних відносинах.
Він дозволяє не тільки виявляти й усувати наслідки правопорушень у сфері використання та охорони земель, вимог земельного законодавства, а й застосовувати у необхідних випадках до таких порушників земельного законодавства заходи відповідальності. Цей контроль охоплює всі категорії земель незалежно від форм власності та видів землекористування і поширюється на всіх суб`єктів земельних відносин.
Водночас, суд наголошує, що такий державний контроль за охороною та використанням земель може здійснюватися у тому числі і органами місцевого самоврядування шляхом проведення перевірок. Так, для реалізації наданих органам місцевого самоврядування повноважень останні діють через державних інспекторів у чітко встановленій та передбаченій законодавством процедурі.
Суд зауважує, що використання землі як об`єкта державного контролю та охорони нерозривно пов`язано з діяльністю на ній (щодо неї) суб`єктів земельних відносин, у тому числі господарської.
Верховний Суд у поставі від 16.03.2021 у справі №817/1155/18 зазначив, що Закон №963-IV є правовою основою -?визначає основи організації здійснення державного контролю за використанням і охороною земель, тоді як порядок здійснення державного контролю визначено Законом України від 05.04.2007 року № 877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (далі - Закон № 877-V).
Цілі й завдання Закон № 877-V щодо правових засад регулювання організації та проведення державного контролю (нагляду) за господарською діяльністю в Україні, основ взаємовідносин контролюючих органів та суб`єктів господарювання, встановлення єдиного порядку організації та проведення контролю корелюються із повноваженнями органу, який здійснює державний контроль за використанням та охороною земель, дотриманням вимог законодавства України про охорону земель, проведенням моніторингу родючості ґрунтів в особі інспекторів, визначених Законом № 963-IV.
Так, згідно абзацу 9 частини1 статті 5 Закону № 877-V виконавчі органи сільських, селищних, міських рад, що здійснюють державний нагляд (контроль) у межах делегованих законом повноважень органів виконавчої влади в частині використання та охорони земель, визначають перелік суб`єктів господарювання, які підлягають плановим заходам державного нагляду (контролю) у плановому періоді, відповідно до критеріїв, за якими оцінюється ступінь ризику від провадження господарської діяльності та визначається періодичність проведення планових заходів державного нагляду (контролю), що затверджуються відповідно до цього Закону.
Відтак, з огляду на наведене, слід дійти висновку, що законодавство України не передбачає можливості здійснення органами місцевого самоврядування проведення контролю за дотримання землевласниками чи землекористувачами вимог земельного законодавства поза межам процедури здійснення державного контролю.
Конституція України містить низку фундаментальних положень щодо здійснення державної влади, за якими, зокрема: права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (частина друга статті 3); в Україні визнається і діє принцип верховенства права (стаття 8); органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19).
Вказані норми, перебуваючи у взаємозв`язку, виражають основоположний принцип конституціоналізму - необхідність обмеження державної влади задля гарантування прав і свобод людини. Вони зобов`язують органи державної влади діяти виключно в межах повноважень, установлених Конституцією та законами України, відповідно до визначених цілей і у встановлений спосіб.
Застосування вказаних принципів суттєво обмежує суб`єктів владних повноважень у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.
Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у не передбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.
Визначення механізму здійснення окреслених законодавством повноважень суб`єкта владних повноважень є вкрай важливим у правовій державі, оскільки, з одного боку, запровадження відповідних процедур для реалізації функцій держави, використовуючи для цього відповідні форми і методи, визначає спосіб їх реалізації, а з другого, є способом забезпечення прав, свобод та інтересів осіб
Суд наголошує на тому, що одним із суттєвих елементів принципу верховенства права є принцип юридичної визначеності. Цей принцип має різні прояви, зокрема, він є одним із визначальних принципів «доброго врядування» і «належної адміністрації» (встановлення процедури і її дотримання), частково збігається з принципом законності (чіткість і передбачуваність закону, вимоги до «якості» закону).
Зокрема, у пунктах 70- 71 рішення в справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04), ухваленого 20 жовтня 2011 року (набуло статусу остаточного 20 січня 2012 року), Європейський суд з прав людини, аналізуючи відповідність цього мотивування Конвенції, підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 08 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal.), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v.), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприяти юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), п. 119).
Слушними є також висновки, викладені в рішенні ЄСПЛ у справі «Волков проти України» (заява № 21722/11, п. 170, 171). Зокрема, характеризуючи загальні принципи законності втручання, Суд наголосив на тому, що вислів «згідно із законом» також стосується якості закону, вимагаючи, щоб він був доступний для зацікавленої особи, яка, крім того, повинна мати можливість передбачити наслідки його дії щодо себе (рішення у справі «Копп проти Швейцарії» (Корр.), заява № 23224/94, п. 55); «якість закону» передбачає, inter alia (з лат. «серед інших речей і справ»), що формулювання національного законодавства повинно бути достатньо передбачуваним, щоб дати особам адекватну вказівку щодо обставин та умов, за яких державні органи мають право вдатися до заходів, що вплинуть на конвенційні права особи (рішення у справі «С.G. та інші проти Болгарії» (С.G. and Others v. Bulgaria), заява № 1365/07, п. 39); законодавство повинно забезпечувати певний рівень юридичного захисту проти свавільного втручання з боку державних органів (рішення у справі «Р.G. та J.Н. проти Сполученого Королівства» (P.G. and J.Н. v. the United Kingdom), заява № 44787/98, п. 46).
Водночас, як свідчать матеріали справи, Рівненська міська рада повідомила позивача листом від 12.02.2025 №08-01-257/25 про необхідність забезпечення участі представника товариства та доступу до земельної ділянки з метою встановлення чи спростування факту самовільного зайняття земельної ділянки комунальної власності Рівненської міської територіальної громади орієнтовною площею 1600 метрів квадратних. Водночас, матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів прийняття Рівненською міською радою відповідного рішення про здійснення державного контролю за використанням та охороною земель, як того вимагають вимоги Закону № 963-IV .
Окрім того матеріали справи не містять будь-яких відомостей щодо дотримання порядку у частині призначення державних інспекторів, які мають відповідну кваліфікацію для прийняття відповідних висновків, а з листа відповідача від 05.03.2025 №12-01-1917/25, наданого на запит позивача слідує, що обстеження земельної ділянки проводилось спеціалістами органу місцевого самоврядування, водночас доказів, які б підтверджували відповідні повноваження таких спеціалістів на проведення обстеження земельної ділянки, матеріали справи не містять та відповідачем не надано. Тобто, у даному випадку суб`єктом владних повноважень недотримано порядку проведення державного контролю. 
Також суд виходить з того, що істотне порушення порядку проведення перевірки є самостійною і достатньою підставою для висновку про незаконність її проведення і як наслідок зумовлює скасування рішень, прийнятих за результатами проведення такого заходу контролю. Такий підхід застосовано Верховним Судом у постановах від 15.05.2020 у справі №826/12176/16, від 17.09.2020 у справі №826/10908/18, від 30.10.2020 у справі №802/2298/15-а, від 22.12.2022 у справі №818/1067/17.
Щодо доводів відповідача про те, що предметом спірного самоврядного контролю не є господарська діяльність позивача, а виключно земельна ділянка, яка є комунальною власністю Рівненської міської територіальної громади, у зв`язку з чим огляд земельної ділянки, що належать територіальній громаді та складання акта огляду від 25 лютого 2025 року структурними підрозділами Виконавчого комітету Рівненської міської ради з метою реалізації своїх повноважень, то суд зауважує, що питання наявності права органів місцевого самоврядування на здійснення державного контролю за використанням та охороною земель не є спірним та таке право визначене вищенаведеними нормами чинного законодавства, водночас реалізація таких функцій органами місцевого самоврядування повинна відбуватись з урахуванням визначеної законодавством процедури та проводитись уповноваженими на те особами. Зокрема, виконавчі органи сільських, селищних та міських рад набувають повноважень щодо здійснення державного контролю за використанням та охороною земель виключно за умови прийняття відповідною радою рішення про здійснення такого контролю, а за відсутності такого рішення виконавчі органи місцевого самоврядування не наділені повноваженнями здійснювати державний контроль у зазначеній сфері, крім того реалізація функції державного контролю здійснюється через державних інспекторів з державного контролю за використанням та охороною земель відповідних рад, які повинні відповідати кваліфікаційним вимогам, визначеним законом. Відтак будь-які дії щодо здійснення державного контролю у сфері використання та охорони земель можуть вважатися правомірними лише за наявності належного рішення ради та проведення такого контролю уповноваженими на те інспекторами. 
Більше того, не проведення контролюючими органом належної перевірки у сфері державного контролю за використанням та охороною земель, що мала здійснюватися відповідно до вимог законодавства порушує гарантії суб`єкта земельних відносин, який здійснює господарську діяльність, пов`язану з використанням та охороною землі та спричинила наслідки, які унеможливили реалізацію останнім своїх прав, їх захист під час проведення перевірки.
Отже, у даному випадку є очевидним, що відповідні дії органу місцевого самоврядування, які пов`язані із проведенням обстеження земельних ділянок були здійснені відповідачем як суб`єктом владних повноважень та мали певні правові наслідки для позивача, водночас відповідач, проводячи перевірку земельних ділянок, фіксуючи відповідні порушення, був законодавчо зобов`язаний дотримуватися відповідної процедури для подальшої змоги владно керувати поведінкою позивача та врегулювати окреслені питання.
Судом враховано, що на підставі висновків, зроблених відповідачем поза межами встановленої процедури було проведено обстеження земельної ділянки комунальної власності, яка використовується позивачем на підставі договору оренди, наслідком проведення якого було складено акт огляду земельної ділянки та встановлено, що позивач без правовстановлюючих документів встановив паркан, водночас на підставі наведених вище висновків суду, відповідач провів таку перевірку без урахування вимог чинного законодавства та з порушенням процедури проведення такої перевірки, що спричинило певні правові наслідки для позивача у зв`язку із проведеною перевіркою, а відтак суд дійшов до висновку, що в цьому випадку у позивача наявне суб`єктивне право на судовий захист, яке належить захистити у спосіб визнання оспорюваних дій відповідача-1 протиправними, та як наслідок визнання протиправним та скасування припису відповідача-2 №1503 від 25.02.2025 року.
Отже, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та матеріалів справи суд прийшов до висновку, що Виконавчий комітет Рівненської міської ради, як суб`єкт владних повноважень, діяв поза межами повноважень, наданих законодавством та зазначене вище доводить протиправність його дій та як наслідок протиправність винесеного припису відповідачем-2 у результаті проведеного огляду земельної ділянки, протилежного судовим розглядом не встановлено, а позивачем не доведено.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 78 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
На виконання цих вимог відповідачем доведено належними та допустимими доказами правомірність винесеного припису. Водночас докази, подані позивачем, не підтверджують обставини, на які він посилається в обґрунтування позовних вимог, та були спростовані доводами відповідача.
За результатами розгляду спору у цій справі, на переконання суду, відповідачами не доведено правомірності вчинених дій, з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 КАС України, а тому суд вважає, що у цій справі є фактичні і правові підстави для ухвалення рішення про задоволення позову повністю. 
5. Розподіл судових витрат.
З огляду на приписи чинного законодавства при зверненні до суду із позовною заявою у цій справі позивач сплатив до бюджету судовий збір у розмірі 3028,00 грн, що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним документом. З урахуванням наведеного та оскільки суд визнав по суті обґрунтованими позовні вимоги позивача до відповідача-1 та відповідача-2, то понесені позивачем витрати зі сплати судового збору у зв`язку із розглядом справи (за подання позовної заяви) підлягають присудженню на його користь у розмірі 3028,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-1 та відповідача-2 у рівних частинах по 1514,00 грн з кожного.
Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 КАС України, суд
В И Р І Ш И В :
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОІМПЕРІЯ - М" до Виконавчого комітету Рівненської міської ради та Департаменту муніципальної варти Рівненської міської ради про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування припису, - задовольнити повністю.
Визнати протиправними дії Виконавчого комітету Рівненської міської ради щодо проведення заходу державного нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, призначеного на підставі листа № 08-01-257/25 від 12.02.2025 за результатами якого складено Акт огляду земельної ділянки № 1 від 25.02.2025. 
Визнати протиправним та скасувати припис Департаменту Муніципальної варти Рівненської міської ради №1503 від 25.02.2025 року.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОІМПЕРІЯ - М" за рахунок бюджетних асигнувань Виконавчого комітету Рівненської міської ради понесені витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1514,00 гривень
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОІМПЕРІЯ - М" за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту муніципальної варти Рівненської міської ради понесені витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1514,00 гривень.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасники справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "АВТОІМПЕРІЯ - М" (місце проживання: вул. Млинівська, 18, м. Рівне, Рівненський р-н, Рівненська обл., 33024; РНОКПП: 38012504); 
Відповідач: Виконавчий комітет Рівненської міської ради (місцезнаходження: вул. Соборна, 12А, м. Рівне, Рівненська обл., Рівненський р-н, 33028; код ЄДРПОУ: 04057758).
Відповідач: Департамент муніципальної варти Рівненської міської ради (місцезнаходження: вул. Степана Бандери, буд. 44, м. Рівне, Рівненська обл., 33014; код ЄДРПОУ: 44350009).

Суддя       Олександр МАКСИМЧУК