ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 року	Львів	Справа № 380/24595/25 пров. № А/857/4014/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
Головуючого судді Мандзія О.П.,
суддів Гудима Л.Я., Качмара В.Я., 
за участю секретаря судового засідання Гепфель А.А.,

представника відповідача Данилюк О.І., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2025 року про відмову у відкритті провадження у справі №380/24595/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, - 

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 (далі – апелянт, позивач) звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі – відповідач, ГУ ПФ України у Львівській області), у якому просила суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області що відмови у виплаті ОСОБА_1 суми пенсії, що нарахована її покійному чоловіку ОСОБА_2 на виконання судових рішень від 02.09.2024 у справі №380/15107/24 та від 20.12.2024 у справі №380/23462/24 і залишається недоотриманою у зв`язку з його смертю, у загальному розмірі 172812,46 грн;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області виплатити ОСОБА_1 суму пенсії, що нарахована її покійному чоловіку ОСОБА_2 на виконання судових рішень від 02.09.2024 у справі №380/15107/24 та від 20.12.2024 у справі №380/23462/24 і залишається недоотриманою у зв`язку з його смертю, у загальному розмірі 172812,46 грн.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 18.12.2025 у цій справі відмовлено у відкритті провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), оскільки позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Не погоджуючись із такою ухвалою, її оскаржила позивач подавши на неї апеляційну скаргу.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що перерахована пенсія є спадковим майном, а його отримання носить приватноправовий характер та є визначальним у межах цих спірних правовідносин, а також є підставою для звернення заявника з вимогою про встановлення підстав для стягнення даної виплати на його користь.
Фактично законом встановлено переважне право членів сім`ї померлого перед спадкоємцями останнього на отримання соціальних виплат, що належали спадкодавцеві, але не були одержані ним за життя. У разі переходу до членів сім`ї спадкодавця належних останньому соціальних виплат, відповідні відносини не є спадковими, у зв`язку з чим не застосовуються норми спадкового права. У цьому випадку право вимоги у зазначених осіб виникає не внаслідок спадкового правонаступництва, а через інший юридичний склад. 
У спірному випадку, в постановах Великої палати Верховного Суду, на які покликався суд першої інстанції виникли спадкові правовідносини, тому такі висновки не є релевантними до цієї справи.
Апелянт просила скасувати ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 18.12.2025 у цій справі та направити справу в суд першої інстанції для продовження її розгляду.
Від відповідача 02.02.2026 надійшов відзив на апеляційну скаргу (підписано із застосуванням кваліфікованого електронного підпису). Повідомив, що відповідачем прийнято рішення від 09.10.2025 п/с 1301012213 про відмову у виплаті недоотриманої пенсії ОСОБА_2 та скеровано таке позивачу. Отримавши зазначене рішення, позивач звернулася із відповідним позовом до суду.
З покликанням на приписи ч. 1 ст. 5, ст. 19 КАС України відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 18.12.2025 у справі №380/24595/25 – без змін.
Від ОСОБА_1 05.02.2026 надійшло клопотання про розгляд справи №380/24595/25 без її участі, вимоги апеляційної скарги підтримує повністю, просила таку задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні просила апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 18.12.2025. 
Відповідно до приписів ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів дійшла переконання, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції керувався тим, що майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_2 , зокрема перерахована пенсія, є спадковим майном, а його отримання носить приватноправовий характер та є визначальним у цьому спорі та є підставою для звернення заявника до суду з вимогою про встановлення підстав для стягнення даної виплати на його користь.
Отже, з позиції суду першої інстанції, виник спір про цивільне право, предметом якого є майнова вимога позивача визнати за ним в порядку спадкування право власності на майно - грошові кошти, у даній справі спір за своєю суттю стосується отримання позивачем недоотриманої доплати до пенсії в рамках спадкової справи, такий спір має приватно-правовий характер і підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства. 
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, апеляційний суд керується таким.
Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси (ч. 1 ст. 5 КАС України).
Спеціальним законом, який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували, зокрема на військовій службі, є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон №2262-XII).
Відповідно до ч. 1 ст. 61 означеного Закону №2262-XII, яка врегульовує питання виплати пенсії та допомоги в разі смерті пенсіонера, суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте, батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.
За ч. 3 ст. 61 Закону №2262-XII зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.
Зміст ст. 61 Закону №2262-XII узгоджується з положеннями Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
Статтями1218, 1219 ЦК України установлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема, права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом.
Статтею 1227 ЦК України визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Закон №2262-XII визначає спеціальний правовий режим грошових коштів у вигляді пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю. Такий підхід до врегулювання цих правовідносин має соціальне спрямування через закріплення спеціального порядку переходу права на отримання зазначених сум до певного кола осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника або є членами сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті. У цьому випадку право вимоги у зазначених осіб виникає не внаслідок спадкового правонаступництва, а через інший юридичний склад та у спеціально визначений законом порядок. 
Як вже було попередньо зазначено, відповідні суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера (ч. 3 ст. 61 Закону №2262-XII).
Порядок подання відповідною особою заяви про виплату недоодержаної пенсії, її форма, а також перелік необхідних документів визначені Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року №3-1 (далі - Порядок №3-1).
Відповідно до п. 3 Порядку №3-1 така заява подається заявником до органу, що призначає пенсію.
Згідно з пунктом 9 Порядку №3-1 до заяви про виплату недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера додаються такі документи: 1) свідоцтво про смерть пенсіонера; 2) документи, що підтверджують належність членів сім`ї до осіб, які забезпечуються пенсією в разі втрати годувальника; 3) документи, що засвідчують родинні відносини з померлим пенсіонером, та відомості про проживання з пенсіонером на день його смерті (у разі неможливості надати такі документи факт проживання з пенсіонером встановлюється у судовому порядку) (для виплати членам сім`ї, що не належать до осіб, які забезпечуються пенсією в разі втрати годувальника).
Верховний Суд у постановах від 01.05.2023 у справі №520/926/21, від 21.11.2023 у справі №420/25799/21, від 30.01.2024 у справі №420/8604/21 виклав правову позицію відповідно до якої відмова пенсійного органу у виплаті позивачці суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, може бути підставою для звернення до суду із позовом за захистом своїх прав.
Сторонами не заперечується те, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 02.09.2024 у справі №380/15107/24 позовну заяву ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії задоволено повністю,
На виконання вказаного судового рішення відповідачем здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_2 з 01.11.2024 та нараховано доплату з 01.04.2019 по 31.10.2024 в розмірі 97995,38 грн.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20.12.2024 у справі№380/23462/24 позов ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії задоволено частково. На виконання вказаного судового рішення відповідачем здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_2 з 01.02.2025 та нараховано доплату з 01.07.2021 по 31.01.2025 в розмірі 74817,08 грн.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.
Відповідач у своєму відзиві підтверджує, що 07.10.2025 позивач звернулася до відповідача із заявою в порядку та строки, визначені статтею 61 Закону №2262-ХІІ, щодо виплати їй пенсії її померлого чоловіка на виконання вищевказаних рішень Львівського окружного адміністративного суду, яка залишилася недоотриманою ним за життя. Проте, відповідач прийняв рішення від 09.10.2025 п/с 1301012213 про відмову у виплаті недоотриманої пенсії ОСОБА_2 .
В постанові Верховного Суду від 30.01.2020 у справі №200/10269/19-а сформульований висновок про те, що у разі переходу до членів сім`ї спадкодавця належних останньому соціальних виплат, відповідні відносини не є спадковими, у зв`язку з чим не застосовуються норми спадкового права. У цьому випадку право вимоги у зазначених осіб виникає не внаслідок спадкового правонаступництва, а через інший юридичний склад.
Фактично законом встановлено переважне право членів сім`ї померлого перед спадкоємцями останнього на отримання соціальних виплат, що належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 09.06.2022 у справі №200/12094/18-а, такий висновок Верховного Суду стосується випадків, коли члени сім`ї пенсіонера або особа, якій забезпечується пенсія у разі втрати годувальника, реалізувала своє право на неодержану пенсію, в порядку, встановленому частиною першою статті 52 Закону України від 9 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та частиною першою статті 61 Закону №2262-XII, шляхом звернення до територіального органу пенсійного фонду не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера, проте не отримала таку виплату й оскаржує прийняте суб`єктом владних повноважень рішення з цього питання.
У постанові Верховного Суду від 22.02.2024 у справі №461/5878/22 вказано таке: «Отже, положення частин другої, третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статті 61 Закону №2262-ХІІ, який визначає спеціальний правовий режим грошових коштів у вигляді пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Приміром, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати як спадщину. Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 23.09.2020 у справі №428/6685/19, від30.01.2024 усправі№420/8604/21».
Позивач, є членом сім`ї померлого пенсіонера та реалізувала своє право на неодержану пенсію, в порядку, встановленому частиною першою статті 52 Закону №1058-IV та частиною першою статті 61 Закону №2262-XII, шляхом звернення до ГУ ПФ України у Львівській області не пізніше шести місяців після смерті пенсіонера, проте не отримала таку виплату й фактично оскаржує прийняте суб`єктом владних повноважень рішення з цього питання.
Підсумовуючи викладене, оскільки позивач звернулася до відповідача в порядку статті 61 Закону №2262-ХІІ, відповідні відносини не є спадковими, а тому норми цивільного законодавства в частині приписів спадкового права не підлягають застосуванню до спірних правовідносин станом на момент звернення до суду із позовною заявою.
У цьому випадку право вимоги у зазначених осіб виникає не внаслідок спадкового правонаступництва, а через інший юридичний склад.
На переконання апеляційного суду лише у разі відсутності у померлого пенсіонера з числа військовослужбовців (інших осіб, які мають право на пенсію за Законом №2262-ХІІ) членів сім`ї, які належать до кола осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника або членів сім`ї, які проживали разом із ним на день його смерті, або у випадку, коли вказані особи у межах визначених законом строку не звернулися за отриманням сум пенсії, які належали померлому пенсіонерові, правовідносини пов`язані з отриманням цих сум пенсії, що підлягали виплаті такому пенсіонерові за його життя, стають спадковими.
Така позиція апеляційного суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 15.02.2024 у справі №560/14067/21.
Отже, тільки у разі отримання саме в спадок суми недоотриманої пенсії, яка набула іншого правового статусу - спадщини та виникнення відповідних правовідносин після звернення спадкоємця до пенсійного органу за отриманням пенсії, такі правовідносини набувають цивільно-правових ознак.
Таким чином, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанцій про те, що спірні правовідносини у справі стосуються спадкових прав та через це підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства.
Стосовно покликання суду першої інстанції на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.01.2025 у справі №380/8187/24, то суд апеляційної інстанції зауважує, що відповідно до приписів ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин врахуванню підлягають висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Ба більше, у межах справи №380/8187/24 мали місце інші, ніж у цій справі правовідносини, оскільки позивачу видано свідоцтво про право на спадщину, що можливо після спливу шести місяців з часу відкриття спадщини (ст. 1298 ЦК України), тобто вже мали місце спадкові правовідносини, які за своїм змістом є приватноправовими. 
Підсумовуючи викладене у сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, що позивач, звертаючись із цим позовом до суду, правильно визначила, що цей спір є публічно-правовим і відноситься до справ адміністративної юрисдикції.
Викладене свідчить про помилковість висновків суду першої інстанцій, що справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, чим порушені норми процесуального права.
Таким чином, суд першої інстанції безпідставно відмовив позивачу у відкритті провадження по даній справі.
Відмова у відкритті провадження у справі з формальних підстав унеможливлює доступ особи до правосуддя для повного захисту своїх прав та інтересів шляхом судового розгляду справи.
Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені ст. 315 КАС України.
За змістом частини першої статті 320 КАС підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
При цьому, ч. 3 ст. 312 КАС України визначено, що у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
За наведених обставин, апеляційний суд вважає, судом першої інстанції порушено норми процесуального права, що є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст. 2, 170, 205, 241, 243, 308, 310, 313, 315, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2025 року у справі №380/24595/25 про відмову у відкритті провадження у справі скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги.

Постанову разом із паперовими матеріалами апеляційної скарги надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.

Головуючий суддя	 	О. П. Мандзій 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. Я. Качмар  	
Повне судове рішення складено 16.02.26