С О Л О М ' Я Н С Ь К И Й Р А Й О Н Н И Й С У Д М І С Т А К И Є В А
вул. Максима Кривоноса, 25, м. Київ, 03037; тел. (044) 298-59-37
вул. Грушецька, 1, м. Київ, 03113; тел.: (044) 298-59-52
e-mail: inbox@sl.ki.court.gov.ua, web: https://sl.ki.court.gov.ua
код ЄДРПОУ: 02896762
___________________________________________________________________________________________
Провадження 2/760/8190/26
В справі 760/16397/24
Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

І. Вступна частина
16 квітня 2026 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Коробенка С.В., 
за участю секретаря Левіцької Н.О.,
представника Позивача - адвоката Мещанінова А.М.
представників Відповідачки - адвокатів Сушка Р.М., Забальського Ю.П.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

ІІ. Описова частина
12 липня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 про витребування з чужого незаконного володіння Відповідача та передачу Позивачу транспортного засобу марки «MITSUBISHI», моделі «PAJERO», тип легковий універсал, колір чорний, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 .
В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що 13 лютого 2008 року він придбав вищевказаний транспортний засіб і зареєстрував його на своє ім`я, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 , виданим 13.02.2008 УДАІ ГУ МВС України в м. Києві. 
15 грудня 2008 року в межах кримінальної справи № 07-7739 за обвинуваченням Позивача та інших осіб у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України, під час проведення огляду місця події вищезазначений автомобіль було вилучено, а 17 грудня 2008 року постановою слідчого СОГ СУ ГУ МВС України в м. Києві Вишневського А.В. на нього накладено арешт та поставлено на облік до АІС «Арешт, заборона на відчуження», що підтверджується повідомленням Управління ДАІ ГУ МВС в м. Києві від 30.01.2009 № 10/1323. Згідно з дорученням слідчого від 14.04.2009 автомобіль був переданий на зберігання на штрафмайданчик за адресою: м. Київ, вул. Тираспільська, 43, під охорону охоронній фірмі ПП «Підрозділ охорони Сек`юріті сервіс Україна».
Позивач зазначив, що 13 березня 2013 року вироком Деснянського районного суду м. Києва Позивача засуджено за ч. 4 ст. 190 КК України до 6 (шести) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю. Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 квітня 2024 року у справі № 1-16/12 вказаний вирок щодо ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 190 КК України скасовано, Позивача звільнено від кримінальної відповідальності, кримінальну справу за обвинуваченням Позивача закрито.
Як зазначає Позивач, після скасування вироку у квітні 2024 року йому стало відомо, що спірний автомобіль 04.04.2017 в ТСЦ № 8047 був перереєстрований з ОСОБА_1 на ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу № 6200/17/001166 від 01.04.2017 та договору комісії № 6200/17/001166 від 01.04.2017, укладених в суб`єкта господарювання ТОВ «Прогрес Автотрейд Київ»; 12.07.2017 в ТСЦ № 8045 - перереєстрований з ОСОБА_3 на ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу № 8045/2017/537846 від 12.07.2017; 03.04.2024 в ТСЦ № 8044 - перереєстрований з ОСОБА_4 на ОСОБА_2 (Відповідача) на підставі договору купівлі-продажу № 8044/2024/4417739 від 03.04.2024. Документи, що стали підставою для проведення реєстраційних операцій з транспортним засобом у 2017 році, знищені за закінченням строку їх зберігання, який становить 3 (три) роки (наказ МВС України від 10.01.2014 № 5/дск).
Позивач зазначив, що його воля на вибуття автомобіля з володіння на користь будь-якого набувача була відсутня: на момент перереєстрації транспортного засобу у 2017 році він відбував покарання у виді позбавлення волі, на автомобіль було накладено арешт та заборону відчуження, сам автомобіль перебував на штрафмайданчику МВС, що виключало можливість Позивача володіти, користуватися та розпоряджатися ним. Оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу і станом на дату подання позову знаходиться у Позивача, що додатково підтверджує, що дій з перереєстрації автомобіля на іншу особу він не вчиняв, оскільки відповідно до п. 4.2 Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них, затвердженої наказом МВС України від 11.08.2010 № 379, попередньо видані свідоцтва про реєстрацію ТЗ при перереєстрації вилучаються та долучаються до матеріалів перереєстрації. За даним фактом Позивачем подана заява до Державного бюро розслідувань. Посилаючись на статті 387, 388 ЦК України, Позивач просив витребувати спірний транспортний засіб з чужого незаконного володіння Відповідача.
12 липня 2024 року автоматизованим розподілом судової справи між суддями головуючим у справі визначено суддю Коробенка С.В.
Ухвалою суду від 23 липня 2024 року у справі відкрите спрощене позове провадження.
Ухвалою суду від 13 вересня 2024 року задоволено заяву Позивача про забезпечення позову та накладено арешт на спірний транспортний засіб - автомобіль марки «MITSUBISHI», моделі «PAJERO», 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 .
Відзиву на позов Відповідачка не подавала.
20 травня 2025 року від представника Відповідача - адвоката Скорини Тетяни Іванівни до суду надійшло клопотання про заміну неналежного відповідача на належного, в якому представник, посилаючись на ч. 2 ст. 51 ЦПК України, ст. ст. 387, 388 ЦК України та постанову Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 01 червня 2022 року у справі № 688/2507/16 (провадження № 61-3428св21), просила замінити неналежного відповідача - ОСОБА_2 на належного відповідача - Державу Україна в особі Департаменту Державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України. На обґрунтування клопотання представник Відповідача зазначила, що майно вибуло з володіння Позивача на виконання вироку суду, який пізніше був скасований; виконання вироку у кримінальному провадженні здійснюється від імені держави, тому ризики застосування владних публічно-правових рішень покладаються на державу, а вимоги мають бути спрямовані не до приватної особи - добросовісного набувача, а до держави.
17 вересня 2025 року від представника Відповідача - адвоката Сушка Руслана Миколайовича до суду надійшло клопотання про витребування у Позивача оригіналів письмових доказів, копії яких додані до позовної заяви, а саме: свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 ; постанови від 17.12.2008 слідчого про накладення арешту на майно; повідомлення від 30.01.2009 на ім`я СВ Подільського РУ м. Києва; доручення слідчого в порядку ст. 114 КПК України; листа ПП «Підрозділ охорони Сек`юріті сервіс Україна» на ім`я начальника Подільського РУ м. Києва; повідомлень слідчого адвокатам Поклад та Кузнєцову; листа Головного сервісного центру МВС на ім`я адвоката Мещанінова А.М. У клопотанні представник Відповідача послався на ч. 6 ст. 95 ЦПК України та зазначив, що подані Позивачем копії документів не засвідчені належним чином, а їх походження викликає сумнів, у зв`язку з чим просив у разі ненадання Позивачем оригіналів - відповідні копії документів не брати до уваги.
11 листопада 2025 року представник Позивача - адвокат Мещанінов А.М. подав до суду письмові пояснення, в яких уточнив, що при подачі позовної заяви помилково було зазначено про знаходження у Позивача оригіналів усіх доказів. У дійсності оригінали постанови слідчого про арешт на майно від 17.12.2008, повідомлення Управління ДАІ від 30.01.2009 про внесення до бази АІС «Арешт», доручення слідчого про поміщення автомобіля на штрафмайданчик, листа охоронної фірми ПП «Підрозділ охорони Сек`юріті сервіс Україна» про прийняття автомобіля на зберігання, відповіді слідчого адвокату Поклад О.В. від 20.02.2009 та відповіді слідчого на клопотання адвоката Кузнєцова С.М. знаходяться в матеріалах кримінальної справи № 1-16/12 в Деснянському районному суді м. Києва. Копії цих документів були отримані Позивачем як обвинуваченим у відповідній кримінальній справі під час досудового розслідування на законних підставах. Оригінали інших документів, доданих до позовної заяви, знаходяться у Позивача.
На виконання ухвали Солом`янського районного суду міста Києва від 20.05.2025 у частині витребування інформації про наявність арешту на спірний автомобіль у період з 2009 року по 04 квітня 2017 року Головний сервісний центр МВС листом № 31/31378-22856-2025 від 11.09.2025 повідомив, що згідно з відомостями, які станом на 10.09.2025 містяться в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів, на автомобіль MITSUBISHI PAJERO, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 у вказаний період не було обмежень у виді арешту та/або заборони на відчуження.

У судовому засіданні 15 квітня 2026 року представник Позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та письмових поясненнях. 
Представники Відповідача проти позову заперечували, підтримали свої позиції, викладені раніше у клопотанні про заміну неналежного відповідача та про неврахування поданих Позивачем копій документів.

ІІІ. Мотивувальна частина
Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що Позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності з 13 лютого 2008 року належав транспортний засіб марки «MITSUBISHI», моделі «PAJERO», тип легковий універсал, колір чорний, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , що підтверджується даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів та відповіддю Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві (філія ГСЦ МВС) від 30.05.2024 № 31/26-656аз. Оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 , виданого 13.02.2008 УДАІ ГУ МВС України в м. Києві на ім`я Позивача, на час розгляду справи знаходиться у Позивача.
15 грудня 2008 року спірний транспортний засіб був вилучений у ОСОБА_1 в межах кримінальної справи № 07-7739 за обвинуваченням Позивача та інших осіб у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України, під час проведення огляду місця події. 17 грудня 2008 року постановою слідчого СОГ СУ ГУ МВС України в м. Києві Вишневського А.В. на спірний автомобіль було накладено арешт. 30 січня 2009 року транспортний засіб було поставлено на автоматизований облік АІС «Арешт» зі статусом «АРЕШТ, ЗАБОРОНА НА ВІДЧУЖЕННЯ» (дата внесення операції на автоматизований облік: 30.01.2009 о 15:19:39), що підтверджується повідомленням Управління ДАІ ГУ МВС в м. Києві від 30.01.2009 № 10/1323 на ім`я СВ Подільського РУ м. Києва. 14 квітня 2009 року згідно з дорученням слідчого автомобіль було передано на зберігання на штрафмайданчик за адресою: м. Київ, вул. Тираспільська, 43, під охорону охоронній фірмі ПП «Підрозділ охорони Сек`юріті сервіс Україна», що підтверджується листом цієї охоронної фірми на ім`я начальника Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві.
13 березня 2013 року вироком Деснянського районного суду м. Києва Позивача засуджено за ч. 4 ст. 190 КК України до 6 (шести) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю. Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 квітня 2024 року у справі № 1-16/12 вказаний вирок щодо ОСОБА_1 скасовано, Позивача звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 4 ст. 190 КК України, кримінальну справу за обвинуваченням Позивача закрито.
Як свідчать дані Єдиного державного реєстру транспортних засобів, наведені у відповіді Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві від 30.05.2024 № 31/26-656аз, спірний автомобіль 04.04.2017 в ТСЦ № 8047 перереєстровано з ОСОБА_1 на ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу № 6200/17/001166 від 01.04.2017 та договору комісії № 6200/17/001166 від 01.04.2017, укладених в суб`єкта господарювання ТОВ «Прогрес Автотрейд Київ»; 12.07.2017 в ТСЦ № 8045 перереєстровано з ОСОБА_3 на ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу № 8045/2017/537846 від 12.07.2017; 03.04.2024 в ТСЦ № 8044 перереєстровано з ОСОБА_4 на ОСОБА_2 (Відповідача) на підставі договору купівлі-продажу № 8044/2024/4417739 від 03.04.2024. Документи, що стали підставою для проведення реєстраційних операцій з транспортним засобом у 2017 році, знищені за закінченням строку їх зберігання.
Жодних заяв Позивача про продаж, переоформлення чи інше розпорядження належним йому транспортним засобом матеріали справи не містять. Позивач не міг особисто розпоряджатися транспортним засобом у 2017 році з огляду на сукупність встановлених обставин: сам транспортний засіб був фізично вилучений ще у 2008 році і перебував на штрафмайданчику під охороною охоронної фірми; на транспортний засіб було накладено арешт та заборону відчуження. Оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу і станом на дату розгляду справи знаходиться у Позивача, що при перереєстрації автомобіля на іншу особу у 2017 році було б унеможливлене у силу п. 4.2 Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них, затвердженої наказом МВС України від 11.08.2010 № 379, оскільки попередньо видане свідоцтво про реєстрацію ТЗ при перереєстрації мало б бути вилучене та долучене до матеріалів перереєстрації.

Розглядаючи аргументи представників Відповідача щодо неврахування копій письмових доказів, наданих Позивачем, суд виходить із такого. 
Відповідно до ч. 6 ст. 95 ЦПК України, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Позивач у поясненнях від 11.11.2025 обґрунтовано вказав, що оригінали тих документів, копії яких він не міг надати (постанови слідчого про накладення арешту, повідомлення Управління ДАІ про внесення до АІС «Арешт», доручення слідчого, листа охоронної фірми, відповідей слідчого адвокатам Поклад О.В. та Кузнєцову С.М. ), знаходяться в матеріалах кримінальної справи № 1-16/12, яка перебуває в провадженні Деснянського районного суду м. Києва, а копії цих документів отримані Позивачем як обвинуваченим у відповідній кримінальній справі на законних підставах.
Як зазначено у постановах Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 та від 18 червня 2021 року у справі № 234/8079/20, не вважається порушенням норм процесуального права недослідження оригіналу доказу за наявності в матеріалах справи паперових копій цих доказів та за відсутності обґрунтованих сумнівів у їх відповідності оригіналу. Аналогічна за змістом правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду Верховного Суду від 29 січня 2021 року у справі № 922/51/20, згідно з якою подання доказу в копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим; суд може не взяти до уваги копію лише у випадку, якщо оригінал не подано та учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність копії оригіналу.
Зміст ч. 6 ст. 95 ЦПК України вимагає, щоб сумнів у відповідності копії оригіналу був обґрунтованим і конкретним, а не зводився до посилання на формальну відсутність належного засвідчення копії. Представник Відповідача у клопотанні від 17.09.2025 не вказує на жодні конкретні розбіжності між поданими копіями і можливим змістом оригіналів, не посилається на ознаки підробки документів, не обґрунтовує, у чому саме полягає недостовірність даних, які містяться в копіях. Усі документи, оригінали яких знаходяться в матеріалах кримінальної справи, є офіційними документами органів досудового розслідування, охоронної фірми та органів МВС, виданими у 2008 - 2009 роках; зміст поданих копій узгоджується з відповіддю Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві від 30.05.2024 № 31/26-656аз та іншими наявними у справі доказами. За таких обставин суд оцінює сумнів представника Відповідача як такий, що має формальний характер, не є обґрунтованим у розумінні ч. 6 ст. 95 ЦПК України, та не може бути самодостатньою підставою для виключення відповідних копій із числа доказів.
З урахуванням викладеного, суд при ухваленні рішення бере до уваги подані Позивачем копії письмових доказів.
Стосовно листа Головного сервісного центру МВС від 11.09.2025 № 31/31378-22856-2025 суд зазначає, що цей лист фіксує лише поточний стан Єдиного державного реєстру транспортних засобів станом на 10.09.2025 - відсутність у ньому відомостей про обмеження у виді арешту та/або заборони на відчуження спірного автомобіля у період з 2009 року по 04 квітня 2017 року. Цей лист не спростовує факту накладення арешту постановою слідчого від 17.12.2008 та постановки автомобіля на автоматизований облік АІС «Арешт» 30.01.2009, оскільки ці обставини зафіксовані у первинних офіційних документах, виданих компетентними органами безпосередньо у момент їх вчинення. 
АІС «Арешт» 2008 - 2009 років та сучасний Єдиний державний реєстр транспортних засобів є різними інформаційними системами, у зв`язку з чим відсутність архівних записів у сучасному реєстрі не свідчить про відсутність факту арешту на момент його накладення, а лише підтверджує, що відповідні відомості до сучасного реєстру не перенесені або були виключені з нього. Сам факт відсутності в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів архівних відомостей про арешт у 2009 - 2017 роках, попри наявність первинного офіційного повідомлення Управління ДАІ ГУ МВС в м. Києві від 30.01.2009 № 10/1323, у поєднанні з обставинами фізичного знаходження автомобіля у 2008 - 2017 роках на штрафмайданчику МВС, додатково свідчить на користь висновку про вибуття автомобіля з володіння Позивача поза його волею.

Окрім того, суд не приймає посилання представників Відповідача на те, що автомобіль вибув із власності в межах реалізації вироку про конфіскацію майна засудженого.
У даній справі автомобіль вибув з власності Позивача не внаслідок реалізації державою владних повноважень з виконання вироку - відомостей про продаж транспортного засобу державним виконавцем у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», матеріали справи не містять. Перереєстрація автомобіля 04.04.2017 на ім`я ОСОБА_3 відбулася на підставі приватноправового договору купівлі-продажу нібито від імені Позивача, який Позивач у дійсності не укладав, фізичну відсутність автомобіля у його розпорядженні (автомобіль перебував на штрафмайданчику МВС) та дію арешту. Спірні правовідносини є приватноправовими; способом захисту порушеного права власності Позивача є витребування майна з чужого незаконного володіння на підставі ст. 388 ЦК України.
Релевантною до спірних правовідносин є правова позиція, викладена у постановах Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 02 лютого 2022 року у справі № 202/3508/20 та від 27 квітня 2023 року у справі № 199/4884/17, відповідно до якої вибуття майна з володіння власника на підставі дій, які власник не вчиняв і на які не давав волі, є таким, що сталося поза волею власника, у зв`язку з чим відповідне майно може бути витребуване власником, у тому числі від добросовісного набувача.

Оцінюючи обґрунтованість позову, суд виходить із такого.
Відповідно до ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно зі ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18) сформульовано, що предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. Власник може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, котра є останнім набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене, та без визнання попередніх угод недійсними.
У постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2407цс15 зроблено висновок, що витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У такому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, в тому числі від добросовісного набувача, з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України.
Аналізуючи встановлені у справі фактичні обставини у поєднанні з наведеними нормами матеріального права та правовими позиціями Верховного Суду, суд приходить до таких висновків.
Спірний транспортний засіб є індивідуально визначеною річчю (марка, модель, рік випуску, номер кузова, тип, колір), що знаходиться у фактичному володінні Відповідача (зареєстрований за нею у Єдиному державному реєстрі транспортних засобів з 03.04.2024). Між Позивачем як власником і Відповідачем як останнім набувачем договірних відносин стосовно спірного автомобіля немає.
Спірний транспортний засіб вибув з володіння Позивача не з його волі, що з достовірністю встановлено сукупністю досліджених вище обставин. Позивач не укладав і об`єктивно не міг укласти будь-якого договору щодо відчуження автомобіля у 2017 році; оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу залишався і станом на час розгляду справи знаходиться у Позивача. 
Наявність добросовісності у Відповідачки як останнього набувача за відплатним договором не виключає віндикацію за п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, оскільки спірне майно вибуло з володіння Позивача не з його волі. Захищеність майнових інтересів Відповідача у такому разі забезпечується її правом звернутися з відповідними вимогами до особи, у якої вона придбала спірний транспортний засіб ( ОСОБА_4 ), на підставі ст. 661 ЦК України.
Обраний Позивачем спосіб захисту - витребування майна з чужого незаконного володіння - є належним та ефективним для відновлення порушеного права власності Позивача. Рішення суду про витребування транспортного засобу буде підставою для проведення відповідних реєстраційних дій у Єдиному державному реєстрі транспортних засобів.
З урахуванням викладеного, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування з чужого незаконного володіння Відповідача транспортного засобу марки «MITSUBISHI», моделі «PAJERO», 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 є обґрунтованими і підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов задоволено в повному обсязі, з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню сплачений Позивачем судовий збір у розмірі 4.000,00 грн.
Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу Позивач надав договір про надання правової допомоги № 17/24 від 14.05.2024, укладений між Позивачем та адвокатом Мещаніновим А.М., детальний опис виконаних робіт та акт виконаних робіт. Відповідно до умов договору, розмір витрат Позивача на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язану з цією справою, складає 40.000,00 грн. Клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу від Відповідача до суду не надходило. Враховуючи складність справи (необхідність аналізу обставин кримінального провадження за відомостями періоду 2008 - 2024 років та ланцюга перереєстрацій транспортного засобу), обсяг наданих адвокатом послуг (підготовка позовної заяви, клопотань, письмових пояснень, представництво у судових засіданнях), ціну позову, суд вважає заявлений Позивачем розмір витрат на правничу допомогу співмірним та таким, що підлягає стягненню з Відповідача в повному обсязі.

IV. Резолютивна частина
Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 81, 95, 137, 141, 223, 259, 263 - 265, 268, 273, 274, 279 ЦПК України, ст. ст. 317, 319, 387, 388 ЦК України, суд вирішив: 
1.Позов задовольнити.
Витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 транспортний засіб марки «MITSUBISHI», моделі «PAJERO», тип легковий універсал, колір чорний, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 .
2.Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у загальному розмірі 44.000,00 гривень.
3.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через Солом`янський районний суд міста Києва. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
4.Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 .
Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_4 .

Суддя: