УКРАЇНА
Романівський районний суд Житомирської області
294/2152/25
2/290/332/26
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
17 квітня 2026 року	селище Романів	

Романівський районний суд Житомирської області у складі: головуючого судді Шакалова Андрія Вікторовича, при секретарі судового засідання Кліменчук С.В.,
за участю позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», ЄДРПОУ 14360570, вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001 про визнання нечинним обтяження на майно, —
ВСТАНОВИВ:
І. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
У грудні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до АТ КБ «ПриватБанк», в якій просить визнати нечинним обтяження у вигляді застави рухомого майна — автомобіля марки MITSUBISHI GRANDIS, VIN (№ кузова) НОМЕР_2 , рік випуску 2005, колір чорний, запис у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 29.12.2022 за № 30242547, а також стягнути з відповідача судові витрати.
В обґрунтування позову зазначено, що 21.10.2015 позивач придбав вказаний транспортний засіб як вільний від будь-яких обтяжень. Транспортний засіб був зареєстрований на ім`я позивача органами ГСЦ МВС. На дату придбання в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього автомобіля зареєстровано не було, що підтверджується витягом з реєстру. Обтяження у вигляді заборони відчуження було внесено відповідачем лише 29.12.2022, тобто через понад сім років після придбання позивачем транспортного засобу. У листопаді 2025 року, готуючись до продажу автомобіля, позивач виявив наявність зазначеного обтяження. Він звернувся до банку із заявою про зняття обтяження, однак банк відмовив, пославшись на наявність заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_3 та рішення суду 2012 року. Позивач вважає зазначені дії банку протиправними, а обтяження — нечинним щодо нього як добросовісного набувача.
Відповідач — АТ КБ «ПриватБанк» в особі представника Адаменко Т.С. — позов не визнав. У відзиві зазначив, що 04.03.2008 між банком та ОСОБА_3 було укладено кредитно-заставний договір № ZRZ0AA000052771, за яким автомобіль MITSUBISHI GRANDIS передано у заставу. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06.03.2012 у справі № 2/0417/2547/2012 на автомобіль було звернуто стягнення. Банк стверджує, що поновлення запису у 2022 році є правомірною дією, спрямованою на виконання рішення суду 2012 року, а позивач не проявив належної обачності при купівлі. 
Позивач у відповіді на відзив зазначив, що відповідач не надав жодного доказу наявності запису в реєстрі на дату придбання ним автомобіля, а посилання на публічність рішення 2012 року є безпідставним.
Ухвалою від 20.01.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
ІІ. ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ ТА ДОКАЗИ
Судом встановлено такі обставини:
21 жовтня 2015 року ОСОБА_1 придбав транспортний засіб MITSUBISHI GRANDIS, VIN НОМЕР_2 , 2005 р.в., кол. чорний. Автомобіль того ж дня зареєстрований у ГСЦ МВС на ім`я позивача, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .
Відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 100277361 від 18.11.2025, запис про обтяження автомобіля MITSUBISHI GRANDIS VIN НОМЕР_2 за № 30242547 внесено 29.12.2022 — тобто через понад сім років після придбання позивачем цього транспортного засобу.
Відповідач не надав суду жодних доказів того, що станом на 21.10.2015 (дата придбання автомобіля позивачем) у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна містився будь-який запис про обтяження спірного транспортного засобу.
Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06.03.2012 у справі № 2/0417/2547/2012 стосувалося звернення стягнення на предмет застави у відносинах між банком та первісним боржником ОСОБА_3 . Зазначене рішення не є підставою для збереження обтяження щодо третьої особи — добросовісного набувача — за умови відсутності реєстрового запису на дату відчуження.
Позивач звертався до АТ КБ «ПриватБанк» із заявою про зняття обтяження 19.11.2025. Банк відмовив у задоволенні заяви листом від 04.12.2025, що підтверджує досудове врегулювання.
Щодо добросовісності набувача
Відповідно до статті 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.
Статтею 12 цього ж Закону передбачено, що у разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є нечинним у відносинах з третіми особами.
Таким чином, ключовим юридично значущим фактом є наявність або відсутність запису в реєстрі на дату відчуження (21.10.2015). Судом встановлено, що такий запис був відсутній.
Щодо правової позиції Верховного Суду
Правова позиція, викладена у Постанові Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі № 643/1735/19, є визначальною для цієї категорії справ. Верховний Суд зазначив, що для вирішення питання про добросовісність набувача суд має встановити: чи містив Державний реєстр обтяжень рухомого майна відомості про обтяження, внесені до такого реєстру перед відчуженням предмета застави. У протилежному випадку набувач вважається добросовісним і набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.
Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду: від 06.02.2018 у справі № 333/6700/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 573/1105/17, від 25.11.2019 у справі № 757/17150/17-ц, від 18.12.2019 у справі № 619/4033/18, від 07.04.2020 у справі № 761/48585/18.
Зазначені правові позиції є обов`язковими для врахування судом у силу вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України.
Щодо аргументів відповідача
Посилання відповідача на рішення суду 2012 року як на «публічну інформацію» суд відхиляє з таких підстав. Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» пов`язує добросовісність набувача виключно з реєстровим записом, а не з наявністю судових рішень у будь-яких публічних реєстрах. Верховний Суд у наведених постановах чітко визначив, які саме докази є належними в цій категорії справ: це відомості з Державного реєстру обтяжень на дату відчуження. Відповідач таких доказів суду не надав.
Аргумент про «поновлення» запису у 2022 році також є необґрунтованим, оскільки відповідач не довів наявність попереднього запису, який міг би бути «поновлений». Запис від 29.12.2022 є новим самостійним записом, внесеним після набуття позивачем права власності, а отже не може створювати обтяження щодо позивача як добросовісного набувача.
Представниця відповідача у судовому процесі заявила, що позивачем обрано неналежний спосіб захист.
Аргумент представниці відповідача про обрання позивачем неналежного способу захисту є безпідставним з огляду на таке.
Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Стаття 16 ЦК України відносить до способів захисту цивільних прав, зокрема, визнання правочину недійсним та відновлення становища, яке існувало до порушення. Разом з тим цей перелік не є вичерпним — суд може захистити цивільне право або інтерес в інший спосіб, що встановлений договором або законом.
У даному випадку спеціальним законом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», стаття 10 якого прямо передбачає набуття добросовісним набувачем права власності на рухоме майно без обтяжень. Визнання обтяження нечинним є належним та ефективним способом захисту, оскільки саме такий спосіб безпосередньо усуває порушення прав позивача — наявність реєстрового запису, що перешкоджає реалізації ним права власності.
Верховний Суд у постанові від 09 червня 2021 року у справі № 643/1735/19, а також у постановах від 07.04.2020 у справі № 761/48585/18 (провадження № 61-19810св19) та від 10.10.2019 у справі № 463/3582/17 розглядав по суті саме вимоги про визнання обтяження нечинним у подібних правовідносинах, жодного разу не кваліфікуючи такий спосіб захисту як неналежний. Навпаки, з цих постанов вбачається, що вказаний спосіб захисту є усталеним у судовій практиці для даної категорії справ і відповідає принципу ефективності судового захисту, закріпленому у статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Окремо слід зазначити, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала: неефективний спосіб захисту — це такий, що не здатний реально поновити порушене право. У цій справі задоволення позову про визнання обтяження нечинним безпосередньо тягне за собою виключення відповідного запису з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, що повністю відновлює права позивача як власника на вільне розпорядження транспортним засобом. Відтак обраний спосіб захисту є належним, ефективним і таким, що відповідає характеру порушеного права, а аргумент представника відповідача в цій частині підлягає відхиленню.
Щодо порушення прав позивача
Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Стаття 391 ЦК України надає власнику право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном. Наявність запису про обтяження позбавляє позивача можливості реалізувати своє право власника на відчуження транспортного засобу, що є прямим порушенням його майнових прав.
III ВИСНОВОК СУДУ
Оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що: позивач придбав автомобіль за відплатним договором за відсутності будь-яких записів про обтяження у Державному реєстрі на дату придбання; позивач є добросовісним набувачем у розумінні ст. 10 Закону та ст. 388 ЦК України; обтяження, зареєстроване після набуття позивачем права власності, є нечинним щодо позивача як третьої особи; відповідач не надав жодного належного доказу на спростування доводів позову, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.
Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись статтями 41 Конституції України; статтями 321, 388, 391 ЦК України; статтями 9, 10, 12, 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»; статтями 1, 27 Закону України «Про заставу»; статтями 4, 5, 76, 81, 141, 175, 263, 264, 265 ЦПК України, суд —
ВИРІШИВ:
1. Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання нечинним обтяження на майно — задовольнити.
2. Визнати нечинним обтяження у вигляді застави рухомого майна відносно автомобіля марки MITSUBISHI GRANDIS, VIN (№ кузова) — НОМЕР_2 , рік випуску — 2005, колір — чорний, зареєстроване в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 29.12.2022 за № 30242547 на підставі договору застави серії та номер ZRZ0AA000052771 від 04.03.2008.
3. Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн.
Рішення може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду через Романівський районний суд Житомирської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано.

Суддя	Андрій ШАКАЛОВ