Справа № 214/7675/24
2/214/949/26
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
03 квітня 2026 року м. Кривий Ріг
Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Сіденко С.І.,
за участю секретаря судового засідання – Нестеренко К. А., Фартушна Є. К.,
позивач – ОСОБА_1 ,
представника позивача – ОСОБА_2 ,
відповідач – ОСОБА_3 ,
відповідач - ОСОБА_4 ,
відповідач - ОСОБА_5 ,
представник відповідача – ОСОБА_6 
розглянувши у судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Міністерство оборони України про встановлення юридичних фактів та визнання членом сім`ї загиблого, 
встановив:
ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, у якому просить суд ухвалити рішення, яким:
Встановити факт окремого проживання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 під час виконання обов`язків військової служби, та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у зв`язку з фактичним припиненням між ними шлюбних відносин з вересня 2017 року;
Встановити факт того, що позивач по справі та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 під час виконання обов`язків військової служби, проживав однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу в період з вересня 2017 року по лютий місяць 2022 року;
Визнати позивача ОСОБА_1 членом сім`ї загиблого (померлого) військовослужбовця ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 під час виконання обов`язків військової служби. 
Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.09.2024, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 21.11.2024, відмовлено у відкритті провадження у справі. 
Постановою Верховного суду від 19.03.2025 скасовано постанову Дніпровського апеляційного суду від 21.11.2024 та ухвалу Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.09.2024; направлено справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.
Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 17.04.2025 справу передано судді Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Сіденку С. І.
В обґрунтування позову наводить наступне. Вона, ОСОБА_1 , з вересня 2017 року проживала з ОСОБА_7 однією сім`єю, як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство до ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 13 березня 2022 року ОСОБА_7 будучи призваний за мобілізацією до Збройних Сил України загинув під час виконання бойового завдання в ході бойових дій поблизу м. Сєвєродонецьк. При цьому ОСОБА_7 з 22 листопада 2008 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , за час якого у них син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвами про шлюб серії НОМЕР_1 від 02.12.2008 р. та свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 07.10.2009 р. ОСОБА_7 та ОСОБА_3 проживали за адресою спільно з сім`єю за адресою реєстрації останньої АДРЕСА_1 з липня 2010 року по серпень 2017 року, що підтверджується копією акту від 056.12.2022 року, складеного сусідами, підписами яких підтвердженні представником ТОВ «Житлосервіс КР», а з вересня 2017 року шлюбні та фактичні сімейні відносини між ними були припинені та вони почати проживати окремо. Шлюб між ними у встановленому законом порядку розірваний не був. З вересня 2017 року, тобто після фактично припинення шлюбних відносин з ОСОБА_3 , ми з ОСОБА_7 почали проживати однією сім`єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу та вести спільне господарство за місцем її реєстрації за адресою АДРЕСА_2 . За час спільного проживання з ОСОБА_7 у на народилася донька ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії НОМЕР_3 від 03.08.2022 року, яке було видано на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.06.2022 р. по справі № 212/2177/22, яким встановлений факт батьківства ОСОБА_7 по відношенню до їхньої спільної дитини – доньки ОСОБА_9 . Зареєструвати шлюб між мною та ОСОБА_7 не мали можливості з тих підстав, що ОСОБА_7 перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , які надавали згоди на його розірвання. За своє життя ОСОБА_7 вказував, що розірвати шлюб з його колишньою дружиною- ОСОБА_3 , йому надзвичайно складно, оскільки вона не надавала своєї згоди та вказувала, що повністю обмежить йому можливість зустрічатися з сином ОСОБА_10 . І з цих причин він не наважувався звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу. 
Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.04.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено проводити за правилами загального позовного провадження.
17 червня 2025 року на адресу суду надійшли додаткові пояснення по справі від представника Міністерства оборони України, згідно з яким останній просив суд позовну заяву ОСОБА_1 , залишити без задоволення. Щодо наявності доказів факту проживання як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 Сімейного Кодексу сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповно рідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Такий правовий висновок висловлено Верховним Судом в постановах від 31 березня 2020 року у справі № 205/4245/17 (провадження № 61-17628св19), від 23.04.2020 № 686/8440/16-ц. Постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) містить правовий висновок, згідно якого вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має встановити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 Сімейного кодексу України) Для встановлення спільного проживання однією сім`єю суд бере до:- показання свідків про спільне проживання та ведення ними спільного побуту;- документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання);- фотографії певних подій;- документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази).
Посилання Заявниці на свідчення сусідів вважаємо не допустимим доказом, адже покази свідків зі сторони заявниці на підтвердження того, що сторони проживали однією сім`єю у вказаний період, носять узагальнений характер, стосуються здебільшого констатації факту проживання сторін за однією адресою та не підтверджують наявності усталених відносин, які притаманні подружжю у в розумінні статті 3 СК України. Показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19). Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц (провадження № 61-11607св18), від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц (провадження № 61-44641св18), від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц (провадження № 61-42601св18), від 17.04.2019 у справі № 456/1258/17, від 02.04.2020 у справі № 357/13948/16-а, від 12.11.2020 у справі № 822/630/17. Сам собою факт перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між ними склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 490/4949/17 (провадження № 61-46210св18). Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповно рідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.10.2025 року закрито підготовче провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.
В судовому засіданні представник заявниці та заявниця підтримали позов в повному обсязі та просила суд її задовольнити з підстав, вискалених у заяві, поданій до суду.
Відповідачі ОСОБА_3 ОСОБА_4 та представник відповідача ОСОБА_11 у судовому засіданні заперечували в задоволені позивних вимог, просили суд відмовити у задоволені позову.
Відповідач ОСОБА_12 в судовому засіданні повідомила, що є матір`ю загиблого ОСОБА_7 , у неї гарні відносини, що з відповідачкою ОСОБА_13 так і з ОСОБА_14 .. З 2017 року її син проживав разом з позивачкою були як сім`я. ОСОБА_15 душа в душу мій син бажав розлучитися з ОСОБА_16 , однак вона не давала на те згоди казала що не дасть бачити йому дитину ОСОБА_17 . Стосунки з позивачкою ОСОБА_18 в нього розпочалися з 2017 року. Під час проходження військової служби син вказав ОСОБА_19 своєю дружиною, та мене своєю матір`ю, тобто що ми є членами сім`ї. Позов визнає повністю просить його задовольнити так як справжньою дружиною її загиблого сина ОСОБА_20 була позивачка а відповідачка ОСОБА_3 була дружиною не справжньою, а лише по документам. Син з нею не встиг розлучитись так як загинув в 2022 році.
Представник заінтересованої особи Міністерства оборони України, в судове засідання не з`явився, при подані пояснення та просив відмовити у задоволенні заяви.
Свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні вказала, що померлий ОСОБА_7 , був рідним братом, з ОСОБА_3 стосунки у них були у них не дуже по словам брата, говорив, що бажає розлучитися та почати відносини з ОСОБА_1 , однак ОСОБА_3 не надавала йому розлучення. З ОСОБА_22 , я не спілкуюсь.
Свідок ОСОБА_23 в судовому засіданні, вказала, що є знайома з ОСОБА_24 , ще до того часу як він жив з ОСОБА_16 , працювали разом в одній бригаді на « ОСОБА_25 » була його підлеглою у стосунках у них не все ладилося з офіційною дружиною, він завжди був роздратований, інколи приходив на роботу без «тормозка» вона та інші члени бригади його підкормлювала, не проживаючи з ОСОБА_16 добровільно надавав їй аліменти на утримання дитини. Потім він зустрів позивачку його життя стало кращім. 
Свідок ОСОБА_26 суду показала, що остання в 2017 в 2018 роках працювала в профспілці підприємства «АрселорМіттал». Знала по роботі, як позивачку так і загиблого ОСОБА_7 , ОСОБА_18 була в декретній відпустці, загиблий ОСОБА_7 отримував подарунки на дитину від профспілки, брав путівки на відпочинок на тур-бази. Вважала позивачку та загиблого ОСОБА_7 чоловіком та дружиною, зі слів загиблого дружина ОСОБА_3 не хотіла з ним розлучатись.
Свідок ОСОБА_27 суду показала, що знає позивачку ОСОБА_1 з самого народження, в неї з загиблим ОСОБА_7 народилась донька. Останні проживали разом з 2017 року, робили ремонт в квартирі, на АДРЕСА_3 де жила позивачка. ОСОБА_7 , допомагав обслуговувати прибудинкову територію, ремонтував дитячий майданчик. Для дитячих забав, загиблий був гарною людиною, та майстром на всі руки, жили дуже щасливо. Знає також батьків загиблого так і позивача, останні періодично приїздили в гості до ОСОБА_1 .. ОСОБА_7 повідомляв їй, що не може розлучитись так як дружина не бажає розлучатись та може не дати йому сина ОСОБА_10 якрго він сильно любив.
Свідок ОСОБА_28 суду показала, що загиблого ОСОБА_7 знала добре, позивачку бачила один раз. Відповідачку та її сина знає добре її чоловік дружив з загиблим ОСОБА_7 .. У загиблого з дружиною ОСОБА_3 та сином ОСОБА_4 були нормальні відносини останній приїздив донних додому, брав сина гуляти, допомагав, не ображав. Розлучатись не хотів. 
Свідок ОСОБА_29 суду показала, що відповідач ОСОБА_30 це її рідна сестра, з вересня 2017 Прідьма ОСОБА_24 не проживав з ОСОБА_22 , вони приїхали з села та ОСОБА_24 сказав що буде жити окремо, не повідомив що йде у іншу сім`ю, потім я дізналась від ОСОБА_16 та ОСОБА_10 що він переїхав на ОСОБА_31 жити з ОСОБА_19 , ОСОБА_24 постійно проводив час з ОСОБА_10 , він постійно був у них в житті, я знаю що ніхто з них не подавав на розлучення, ця тема не обговорювалась, ОСОБА_16 ніколи не перешкоджала зустрічі з сином та батька у них були нормальні взаємовідносини, ОСОБА_24 часто бачила коли від приїжджав до ОСОБА_10 , ми тісно спілкуємося з ОСОБА_16 , в сімейні справи сестри вона не втручалася, загиблий ОСОБА_32 був гарною людиною.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, представника Міністерства оборони України дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо так і в їх сукупності, за внутрішнім переконанням, що ґрунтується та повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин справи та дослідженні доказів, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.
В силу вимог ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Відповідно до положень частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Як зазначено в п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, якщо від цього залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Згідно роз`яснень, які містяться в п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки.
Згідно вимог ч. 4 ст. 3 СК України, сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. Відповідне положення міститься у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 квітня 2020 року в справі № 686/8440/16-ц.
Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» - членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповно рідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші).
Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.
Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_7 перебували в шлюбі з 22 листопада 2008 року, від якого народився син ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що встановлено судом на підставі свідоцтва про шлюб та свідоцтва про народження. Шлюб розірвано не було.
Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 не укладався.
Витяг із Наказу командира військової частини НОМЕР_4 від 02.03.2022 року, солдат за призовом ОСОБА_7 , призваний ІНФОРМАЦІЯ_7 – стрільцем номером обслуги 1 десантно-штурмового взводу 6 Десантно-штурмової роти 2 десантно-штурмового батальйону, ВОС-101915Д533.
Повідомлення про смерть №642/03/18 солдат ОСОБА_7 , старший навідник протитанкового взводу роти вогнепальної підтримки 2 десантно-штурмового батальйону військової частини загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 близько 14:00 годині під час виконання бойового завдання, в ході ведення бойових дій поблизу н. п. Сєверодонецьк внаслідок вогню проти правника отримав поранення несумісне з життям. 
Згідно лікарського свідоцтва про смерть від 611 від 19.03.2022 року про причини смерті, ОСОБА_7 загинув внаслідок, шоку, множених уражень внутрішніх органів, наскрізне кульове вогнепальне поранення живота, ушкодження в наслідок військових дій, від вогнепальної та іншої звичайної зброї. 
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , помер ІНФОРМАЦІЯ_9 .
ОСОБА_7 проживав з ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_4 з вересня 2017 року, вбачається з акту ОСББ кола мешканців квартири, показами свідків см трони позивача.
Відповідно до рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 червня 2022 року встановлено факт батьківства між ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_9 є батьком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 . Також в даному рішенні зазначено обставини спільного проживання з 2017 року.
Покази свідків відповідача, на думку суду, є логічними і взаємоузгодженими між собою та з іншими зібраними у справі доказами, і хоча і відображають суб`єктивне відношення до сторін.
Надаючи оцінку показам свідків у справі, суд виходить із такого.
Пояснення свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з урахуванням тієї обставини що загиблий ОСОБА_7 та відповідачка ОСОБА_3 були одружені, що учасниками процесу не заперечується.
Більш того, навіть встановлення судовим рішенням факту не наддасть автоматичний статус «дружини», оскільки шлюб між загиблим та ОСОБА_3 не був розірваний, до загибелі ОСОБА_7 в березні 2022 року. Встановлення зазначеного факту може призвести до прецеденту існування двох шлюбів одночасно, що є неприпустимим, та непередбачено діючим законодавством, СК України.
Таким чином це є підставою для відмови у задоволенні позову.
До даного висновку прийшов також і Верховний Суд, Постанова Верховного Суду колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.08.2024 року у справі №691/1151/22 зазначивши відповідно до ст.25 СК України жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Уразі якщо шлюб між подружжям не був розірваний це є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, щодо встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини з іншою собою. Шлюб припиняється внаслідок смерті одного з подружжя або оголошення його померлим(ч.1 ст.104 СК України).
12.03.2025 року Верховний суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду розглянув 5 касаційну скаргу у справі №336/1978/23(провадження№61-1593св24). Дійшовши висновку що встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу є визнанням державою сімейних стосунків фізичних осіб і за своєю суттю є альтернативою зареєстрованого шлюбу, а отже такі відносини мають бути правомірними. Верховний суд в зазначеній справі погодився з висновками апеляційного суду що для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу необхідною умовою є не перебування осіб у будь якому іншому шлюбі. Законодавець визначив пріоритетність зареєстрованого шлюбу, закріпив принцип одношлюбності та заборону на укладання шлюбу з особою, яка вже перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі.
Згідно зі статтею 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей: право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).
Відповідно до частини третьої статті 30 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції на час виникнення відповідних правовідносин) непрацездатними членами сім`ї вважаються:
а) діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. При цьому братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків;
б) батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (незалежно від тривалості страхового стажу), або є особами з інвалідністю;
в) батьки та дружина (чоловік), якщо вони не взяли повторний шлюб військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули, померли чи пропали безвісти в період проходження служби або померли після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, безпосередньою участю в антитерористичній операції або забезпеченням її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення, безпосередньою участю у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченням здійснення зазначених заходів, перебуваючи безпосередньо в районах та у період їх здійснення, безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, мають право на пенсію не раніш як за 5 років до досягнення віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (незалежно від тривалості страхового стажу), або якщо вони мають право на пенсію незалежно від віку відповідно до частини третьої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на дострокову пенсію за віком, пенсію за віком на пільгових умовах чи пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до закону, або якщо вони є особами з інвалідністю.
Статтею 31 Закону № 2262-XII передбачено, що члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
Тобто, станом на дату смерті ОСОБА_7 , Законом №2011 було визначено коло осіб, які набувають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період дії воєнного стану, розмір якої визначено постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 і до такого кола осіб належали: батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Зазначений перелік є вичерпним.
Згідно з положеннями частини 2 статті 21 Сімейного кодексу України проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
Відповідно до ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані у Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У п.145 рішення від 15.11.1996р. у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив те, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Суть вказаної статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст.13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.
Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст.13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або ж недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005р. (заява №38722/02)).
А відповідно до правового висновку, який виснувала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 705/552/15-а, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Ухвалення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації не відповідає зазначеній нормі Конвенції.
Позовні вимогти в частині встановлення факту окремого проживання загиблого ОСОБА_7 та його офіційної дружини ОСОБА_3 у зв`язку з фактичним припиненням між ними шлюбних відносин задоволенню не підлягають так як встановлення даної обставини не тягне ніяких юридичних наслідків для сторін учасників процесу. Крім того неможна однозначно стверджувати що шлюбні відносини між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 були остаточно припинені так як загиблий ОСОБА_7 періодично приїздив до відповідачки ОСОБА_3 , допомагав фінансово, проводив час з їхнім спільним сином. Що встановлено в судовому засіданні. Особисті(інтимні) подробиці біологічної сторони життя загиблого, позивачки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 сторони не розголошували та судом останні не досліджувались. 
З огляду на вищевикладене, суд відмовляє ОСОБА_1 у задоволенні позову у повному обсязі.
В порядку ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 81, 89, 259, 264-265 ЦПК України, суд,-
в и р і ш и в:
Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Міністерство оборони України про встановлення юридичних фактів та визнання членом сім`ї загиблого.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцяти денний строк з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 20 квітня 2026 року.

Суддя Сіденко С. І.