СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40602, E-mail: inbox@adm.su.court.gov.ua
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 квітня 2026 року Справа № 480/922/25
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Павлічек В.О.,
розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/922/25 за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Сумський слідчий ізолятор" про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач), звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної установи "Сумський слідчий ізолятор" (далі по тексту - відповідач), в якій просить:
- визнати протиправними дії Державної установи «Сумський слідчий ізолятор» щодо відшкодування вартості житлово-комунальних та побутових послуг за рахунок державної соціальної допомоги, призначеної засудженому до довічного позбавлення волі позивачу ОСОБА_1 як інваліду 3-ї групи;
- зобов`язати Державну установу "Сумський слідчий ізолятор", припинити вказані протиправні дії, повернувши на особовий рахунок позивача всі утримані грошові кошти, починаючи з липня 2022 року, в розмірі 23 648,69 грн.
Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що позивач засуджений за ст.ст.186 ч.2, 152 ч.4, 153 довічного позбавлення волі. Після набрання вироком законної сили позивач був направлений для відбування покарання до установи відбування покарання (УВП) №8, але, починаючи з лютого 2020 року і по теперішній час, він тимчасово знаходиться в ДУ «Сумський слідчий ізолятор», куди був етапований на підставі ухвали Зарічного райсуду м.Суми від 19.12.2019 р. в зв`язку з розглядом його скарг та заявлених позовних вимог. При цьому будучи інвалідом 3-ї групи, позивач отримує щомісячну державну соціальну допомогу в розмірі 2365 грн., яка була призначена йому органами соціального захисту населення і виплачується з серпня 2022 року. Вказані грошові кошти надходять на особовий рахунок позивача в ДУ "Сумський слідчий ізолятор" і з цих коштів відповідач здійснює щомісячні відрахування на оплату житлово-комунальних послуг. Позивач не погоджується з такими діями відповідача та вважає їх протиправними, оскільки на даний час позивач тимчасово перебуває в Державній установі «Сумський слідчий ізолятор», яка в розумінні ст.11 КВК України, не являється установою виконання покарань, тому на його думку, на нього не може бути покладений обов`язок відшкодовувати витрати на житлово-комунальні послуги.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду було відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без виклику сторін та встановлено строк відповідачу для подання відзиву та доказів, які наявні у відповідача, а також встановлено строк позивачу для подання відповіді на відзив, а відповідачу заперечення. 
На виконання вимог суду, представником відповідача було надано суду через систему "Електронний суд" відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечує та просить відмовити в їх задоволенні, зокрема, зазначивши, що особи, які відбувають покарання у виправних колоніях у виді позбавлення волі, в тому числі довічного позбавлення волі та тимчасово залишені в слідчому ізоляторі, і, які не працюють, відшкодовують витрати на їх утримання, зокрема вартість комунальних послуг, шляхом здійснення установою відрахування відповідних сум з пенсії засуджених та за рахунок інших коштів, які є на їхніх особових рахунках (а.с. 45-48).
Представником позивача було надано суду відповідь на відзив, в яких не погоджується з доводами представника відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву (а.с. 54-55).
В подальшому ухвалою Сумського окружного адміністративного суду було витребувано у Державної установи "Сумський слідчий ізолятор" детальний розрахунок утриманих з державної соціальної допомоги позивача коштів на відшкодування вартості житлово-комунальних та побутових послуг за спірний період.
На виконання вимог суду, представником відповідача було надано суду витребувані докази (а.с. 70-82).
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. У разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи судом встановлено, що вироком Ковпаківського районного суду м.Суми від 25.08.2015 року по справі № 1-46/12 позивач засуджений до довічного позбавлення волі (а.с. 49-50).
Відповідно до відповіді Державної установи "Сумський слідчий ізолятор" від 27.01.2025 на адвокатський запит, згідно витягу №3.1/26-2024 від 02.04.2024 з протоколу засідання №26 Міжрегіональної комісії з питань визначення засудженим до позбавлення волі установи виконання покарань Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України Нагорному В.М. визначено виправну колонію максимального рівня безпеки у приміщення камерного типу. Відповідно до наряду №3010/3/1/7-52-2024 від 05.04.2024 Департаменту з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України Нагорному В.М. визначено відбувати покарання у секторі для чоловіків, які засуджені до довічного позбавлення волі державної установи «Вільнянська установа виконання покарань (№11)», Запорізької області (а.с. 18). Про вказане, також зазначено представником позивача у позовній заяві. 
Наразі позивач тимчасово залишений у державній установі «Сумський слідчий ізолятор», згідно останньої ухвали Зарічного районного суду м. Суми від 03.01.2025 по справі № 591/12436/2 на час розгляду його позову до Головного управління Національної поліції в Сумській області, Сумської обласної прокуратури, Головного управління Державної казначейської служби України в Сумській області про відшкодування моральної шкоди (а.с. 51).
Позивач є інвалідом 3 групи та отримує щомісячну державну соціальну допомогу в розмірі 2365 грн., яка була призначена йому органами соціального захисту населення і виплачується з серпня 2022 року, про що зазначено у позовній заяві. 
При цьому відповідач із соціальної допомоги позивача здійснює відрахування коштів на комунально-побутові послуги, що також не заперечувалося представником відповідача у відзиві на позовну заяву.
Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 3 Кримінального кодексу України (далі - КК України) законодавство України про кримінальну відповідальність становить Кримінальний кодекс України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому забороняється застосування іншого закону за аналогією, тобто заповнення прогалини у КК України шляхом застосування його до випадку, який прямо ним не передбачений, але є подібним, схожим. При цьому вільне тлумачення Закону не допускається.
За змістом положень статті 4 КК України вибір і призначення судом покарання залежить від виду санкції норми Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за вчинений злочин. Порядок відбування покарання регулюється іншими законодавчими актами.
За приписами ст. 1 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі - КВК України) кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.
Відповідно до частини 2 статті 11 КВК України установами виконання покарань є: кримінально-виконавчі установи, спеціальні виховні установи (далі - виховні колонії), слідчі ізолятори у випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 18 КВК України засуджені до позбавлення волі, в тому числі засуджені до довічного позбавлення волі, відбувають покарання у виправних колоніях.
Частиною 3 статті 18 КВК України передбачено, що слідчі ізолятори виконують функції виправних колоній мінімального рівня безпеки із загальними умовами тримання і виправних колоній середнього рівня безпеки стосовно засуджених, які залишені для роботи з господарського обслуговування.
Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо функціонування установ виконання покарань та установ попереднього ув`язнення в період воєнного стану" від 29 червня 2023 року № 3185-IX (набрав чинності 22.07.2023 року) частину третю статті 18 КВК України доповнено абзацом другим такого змісту:
"У період дії воєнного стану в Україні та протягом двох років після його припинення чи скасування у слідчих ізоляторах можуть створюватися сектори максимального рівня безпеки для відбування покарання чоловіками, засудженими до довічного позбавлення волі, з урахуванням їхніх прав та обов`язків та з дотриманням вимог суворої ізоляції від інших категорій осіб, які тримаються у цих установах".
З аналізу зазначених норм суд вбачає, що до 22.07.2023 року слідчі ізолятори виконували функції виправних колоній мінімального рівня безпеки із загальними умовами тримання і виправних колоній середнього рівня безпеки лише стосовно тих засуджених, які були залишені для роботи з господарського обслуговування.
При цьому після доповнення ч. 3 ст. 18 КВК України абзацом другим, було розширено функції слідчих ізоляторів та вони можуть виконувати функції виправних колоній максимального рівня безпеки для відбування покарання чоловіками, засудженими до довічного позбавлення волі.
Як зазначено у позовній заяві та не заперечується представником відповідача у відзиві на позовну заяву, позивач з лютого 2020 року і по теперішній час, тимчасово знаходиться в ДУ «Сумський слідчий ізолятор», куди був етапований на підставі ухвали Зарічного райсуду м.Суми від 19.12.2019 р., в зв`язку з розглядом його скарг та заявлених позовних вимог. Наразі позивач тимчасово залишений у державній установі «Сумський слідчий ізолятор», згідно останньої ухвали Зарічного районного суду м. Суми від 03.01.2025 по справі № 591/12436/2 на час розгляду його позову до Головного управління Національної поліції в Сумській області, Сумської обласної прокуратури, Головного управління Державної казначейської служби України в Сумській області про відшкодування моральної шкоди (а.с. 51).
При цьому в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач з липня 2022 по липень 2023 року був залишений в Державній установі "Сумський слідчий ізолятор" для роботи з господарського обслуговування, а отже у даний період Державна установа "Сумський слідчий ізолятор" не виконувала функції виправної колонії стосовно позивача.
Державна установа "Сумський слідчий ізолятор" фактично розпочала виконувати функції виправної колонії стосовно позивача з серпня 2023 року, тобто після доповнення ч. 3 ст. 18 КВК України абзацом другим.
В свою чергу, згідно з ч. 2 ст. 151 КВК України на осіб, які відбувають довічне позбавлення волі, поширюються права і обов`язки засуджених до позбавлення волі, передбачені статтею 107 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1-2 ст. 122 КВК України засуджені до позбавлення волі, залучені до суспільно корисної оплачуваної праці за строковим трудовим договором, підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.
Засуджені до позбавлення волі мають право на призначення та отримання пенсії відповідно до законодавства про пенсійне забезпечення з урахуванням особливостей призначення і виплати пенсій особам, засудженим до позбавлення волі за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтями 109, 110, 110-2, 111, частинами третьою - восьмою статті 111-1, статтями 111-2, 113, 114, 114-1, 258, 258-2, 258-3, 258-5, 260, 437, 438, 441, 442, 442-1, 447 Кримінального кодексу України.
Частиною 4 ст. 122 КВК України визначено, що виплата особам, засудженим до позбавлення волі, призначених пенсій здійснюється територіальними органами Пенсійного фонду України на рахунок установи за місцем відбування покарання.
Із пенсій засуджених до позбавлення волі відшкодовуються витрати на їх утримання в установах виконання покарань в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
При цьому не менш як п`ятдесят відсотків пенсії зараховується установою за місцем відбування покарання на особовий рахунок засудженого.
Водночас згідно із ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю" громадяни України, які є дітьми померлого годувальника або досягай віку, встановленого статтею 1 цього Закону, і не мають права на пенсію, або є особами з інвалідністю і не мають права на пенсію по інвалідності або державну допомогу у зв`язку з інвалідністю та постійно проживають на території України, мають право на державну соціальну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 10 Закону України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю", державна соціальна допомога особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю і державна соціальна допомога на догляд виплачуються щомісячно за поточний місяць.
Державна соціальна допомога на догляд, призначена особам, зазначеним у статті 7 цього Закону, виплачується незалежно від одержуваних ними інших видів допомоги, стипендій, аліментів або інших доходів.
Особам, які перебувають на повному державному утриманні у відповідній установі (закладі), виплачується 20 відсотків призначеного розміру державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю.
Судом встановлено, що позивач є особою з інвалідністю 3 групи та з серпня 2022 року отримує державну соціальну допомогу, призначену відповідно до Закону України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю", про що також зазначено у позовній заяві та у відзиві на позовну заяву.
Суд зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 115 КВК України особам з інвалідністю першої та другої груп, жінкам з вагітністю понад чотири місяці, непрацюючим жінкам, які мають дітей у будинках дитини при виправних колоніях, непрацюючим чоловікам віком понад шістдесят років і жінкам понад п`ятдесят п`ять років (якщо вони не одержують пенсії), а також особам, звільненим від роботи через хворобу, в тому числі хворим на активну форму туберкульозу, комунально-побутові послуги надаються безоплатно. Засудженим, які відбувають покарання у виховних колоніях, харчування, одяг, взуття, білизна і комунально-побутові послуги надаються безоплатно.
Отже даною нормою законодавства чітко передбачено перелік осіб, яким комунально-побутові послуги надаються безоплатно. При цьому до даного переліку не віднесено осіб з інвалідністю 3 групи.
Водночас в силу приписів ст. 121 КВК України особи, які відбувають покарання у виправних колоніях, відшкодовують витрати на їх утримання, крім вартості харчування, взуття, одягу, білизни, спецхарчування та спецодягу.
Порядок відшкодування вартості витрат на утримання засуджених у виправних колоніях встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відшкодування засудженими витрат, встановлених частиною першою цієї статті, що належить до власних надходжень виправних колоній, здійснюється після відрахування податку на доходи фізичних осіб і аліментів. Відрахування за виконавчими листами та іншими виконавчими документами здійснюється у порядку, встановленому законом.
Постановою Кабінету Міністрів України № 80 від 14.02.2017 затверджено Порядок відшкодування вартості витрат на утримання засуджених в установах виконання покарань (далі Порядок № 80).
Вказаним Порядком визначено механізм відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням засуджених до обмеження або позбавлення волі (далі - засуджені) в установах виконання покарань.
Так, відповідно до пунктів 3-6 Порядку № 80 утримання засуджених в установах виконання покарань полягає у створенні належних матеріально-побутових умов під час відбування покарання, визначених Кримінально-виконавчим кодексом України та іншими нормативно-правовими актами.
Засуджені відшкодовують вартість свого утримання в установах виконання покарань, крім випадків, передбачених Кримінально-виконавчим кодексом України.
Відшкодування засудженими вартості витрат на їх утримання за звітний місяць здійснюється із заробітку, пенсій та іншого доходу, що нараховані засудженим у місяці, що настає за звітним.
Утримання засуджених в установах виконання покарань включає в себе надання житлово-комунальних та побутових послуг.
До житлово-комунальних послуг, що надаються засудженим, належать:
комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);
послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо).
До побутових послуг, що можуть надаватися засудженим, належать послуги:
з ремонту взуття;
з ремонту одягу та побутових текстильних виробів;
з ремонту, реставрації та поновлення меблів;
з ремонту радіотелевізійної та іншої аудіо- та відеоапаратури;
з ремонту електропобутової техніки та інших побутових приладів;
з прання, оброблення білизни та інших текстильних виробів;
лазень;
з дрібного ремонту, прасування білизни та одягу;
перукарень.
Побутові послуги, що можуть надаватися засудженим, визначаються галузевим класифікатором “Класифікація послуг і продукції у сфері побутового обслуговування” (ГК 201-01-2001).
Пунктами 7-8 Порядку № 80 передбачено, що вартість витрат на утримання засуджених в установах виконання покарань, яка відшкодовується із нарахованого їм заробітку, пенсій та іншого доходу, розраховується за видами наданих послуг, які безпосередньо пов`язані із забезпеченням створення належних матеріально-побутових умов під час відбування покарання.
Методика розрахунку розмірів відшкодування вартості витрат на утримання засуджених в установах виконання покарань затверджується Мін`юстом.
Системний аналіз наведених вище правових норм дає підстави для висновку, що особи, які відбувають покарання у виправних колоніях, у тому числі слідчих ізоляторах, які виконують функції виправної колонії, у виді позбавлення волі, в тому числі довічного позбавлення волі, та які не працюють, відшкодовують витрати на їх утримання (житлово-комунальних та побутових послуг), шляхом здійснення установою виконання покарань відрахування відповідних сум з пенсії, державної соціальної допомоги засуджених та за рахунок інших коштів, які є на їхніх особових рахунках.
З матеріалів справи, а саме з довідки Державної установи "Сумський слідчий ізолятор" від 24.01.2025 та інформації щодо розрахунку з державної соціальної допомоги позивача, наданої на вимогу суду, суд вбачає, що з державної соціальної допомоги позивача було здійснено утримання коштів на відшкодування вартості житлово-комунальних та побутових послуг у період з липня 2022 року по грудень 2024 року (а.с. 19, 70-82). 
При цьому судом не встановлено, що у період з липня 2022 року по липень 2023 року Державна установа "Сумський слідчий ізолятор" виконувала функції виправної колонії стосовно позивача.
А відтак, у відповідача були відсутні підстави для утримання з державної соціальної допомоги позивача коштів на відшкодування вартості житлово-комунальних та побутових послуг за період з липня 2022 року по липень 2023 року.
Водночас, оскільки після доповнення ч. 3 ст. 18 КВК України абзацом другим, Державна установа "Сумський слідчий ізолятор" фактично розпочала виконувати функції виправної колонії стосовно позивача з серпня 2023 року, у відповідача були наявні підстави для для утримання з державної соціальної допомоги позивача коштів на відшкодування вартості житлово-комунальних та побутових послуг саме з серпня 2023 року. 
Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в частині шляхом визнання протиправними дії Державної установи "Сумський слідчий ізолятор" щодо утримання з державної соціальної допомоги ОСОБА_1 коштів на відшкодування вартості житлово-комунальних та побутових послуг за період з липня 2022 року по липень 2023 року; зобов`язання Державної установи "Сумський слідчий ізолятор" вжити заходів щодо повернення на особовий рахунок ОСОБА_1 грошових коштів, утриманих з державної соціальної допомоги на відшкодування вартості житлово-комунальних та побутових послуг за період з липня 2022 року по липень 2023 року.
Відповідно, в іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Згідно з нормами Закону України "Про судовий збір" позивач звільнений від сплати судового збору, тому питання щодо відшкодування судових витрат у даній справі не вирішується. 
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної установи "Сумський слідчий ізолятор" про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії – задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Державної установи "Сумський слідчий ізолятор" щодо утримання з державної соціальної допомоги ОСОБА_1 коштів на відшкодування вартості житлово-комунальних та побутових послуг за період з липня 2022 року по липень 2023 року.
Зобов`язати Державну установу "Сумський слідчий ізолятор" (проїзд Гайовий, 19, м. Суми, 40002, код ЄДРПОУ 08565090) вжити заходів щодо повернення на особовий рахунок ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) грошових коштів, утриманих з державної соціальної допомоги на відшкодування вартості житлово-комунальних та побутових послуг за період з липня 2022 року по липень 2023 року.
В іншій частині позовних вимог - відмовити. 
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя   В.О. Павлічек