ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2026 року	Львів	Справа № 380/28287/23 пров. № А/857/19648/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді Обрізко І.М., 
суддів Іщук Л.П., Шинкар Т.І., 

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) Державної прикордонної служби України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 червня 2024 року, прийняте суддею Кузаном Р.І. у м. Львові, у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) Державної прикордонної служби України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

ОСОБА_1 (надалі також – позивач) звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) Державної прикордонної служби України (надалі також – В/Ч, відповідач) про визнання протиправними дії щодо утримання податку на доходи фізичних осіб з суми, виплаченої ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у 2016-2017 роках підйомної допомоги, виплаченої у 2016 щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889, за період з січня 2016 по лютий 2018 з врахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки з 01 липня 2015 по день фактичної виплати 14.05.2022 на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.04.2023 у справі № 140/6809/22 без рівноцінної та повної компенсації витрат доходів; 
- зобов`язання нарахувати та виплатити недоотримане грошове забезпечення у вигляді утриманого податку на доходи фізичних осіб при виплаті грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у 2016-2017 роках, підйомної допомоги, виплаченої у 2016, щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889, за період з січня 2016 по лютий 2018 з врахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки з 01 липня 2015 по день фактичної виплати 14.05.2022 на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.04.2023 у справі № 140/6809/22. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24 червня 2024 позов задоволено частково: визнано протиправними дії щодо утримання податку на доходи фізичних осіб з суми, виплаченої ОСОБА_1 за результатами перерахунку на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.04.2023 у справі № 140/6809/22 грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у 2016-2017 роках, підйомної допомоги, виплаченої у 2016, та щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889, за період з січня 2016 по лютий 2018 з врахування у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення; зобов`язано нарахувати та виплатити недоотримане грошове забезпечення у вигляді утриманого податку на доходи фізичних осіб при виплаті перерахованої на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.04.2023 у справі № 140/6809/22 грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у 2016-2017 роках, підйомної допомоги, виплаченої у 2016, та щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889, за період з січня 2016 по лютий 2018 з врахування у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
Суд виходив з того, що несвоєчасна виплата грошового забезпечення у належному розмірі (не в день звільнення та проведення розрахунку) сталася з вини відповідача, а тому суд вважає, що позивач не може бути позбавлений права на компенсацію суми податку з доходів фізичних осіб.
Та обставина, що станом на день розрахунку позивач вже не був військовослужбовцем, жодним чином не впливає на його право отримати цю компенсацію, оскільки, відповідач здійснював остаточній розрахунок, який він зі своєї вини своєчасно не зробив. Оскільки позивач мав право на цю компенсацію, він її не втратив і на момент фактичної сплати коштів у липні 2023.
Щодо нарахування та виплатити ОСОБА_1 недоотриманого грошового забезпечення у вигляді утриманого податку на доходи фізичних осіб при компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки з 01 липня 2015 по день фактичної виплати 14.05.2022 на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.04.2023 у справі № 140/6809/22, то компенсація втрат доходів, у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення не є частиною грошового забезпечення військовослужбовців, ця виплата має іншу правову природу та фактично являє собою спеціальний вид відповідальності відповідача за несвоєчасну виплату грошового забезпечення та не пов`язана з виконанням позивачем обов`язків військової служби, а відтак і не підпадає під випадки виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, які визначені Порядком № 44.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, В/Ч подала апеляційну скаргу. Вважає, що вказане судове рішення прийняте із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.
В апеляційній скарзі зазначає, що позивач відповідно до наказу від 12.11.2018 №307-ОС був виключений зі списку особового складу, тобто з 12.11.2018 закінчилось проходження військової служби у В/Ч. Тому середнє грошове забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку, яке має бути здійснене відповідачем на користь позивача у разі задоволення позову, не може вважатись грошовим забезпеченням та не витікає із правовідносин пов`язаних з виконанням обов`язків під час проходження служби як підстави для виплат. Ця виплата не може кваліфікуватись як гарантоване державою грошове забезпечення в обсязі, що відповідає умовам проходження військової служби.
Таким чином, компенсація сум податку з доходів фізичних осіб відповідно п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44, у разі стягнення середнього грошового забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку не може бути застосованою.
Також маються покликання на пропуск позивачем строку звернення до суду.
Просить скасувати рішення суду та ухвалити постанову, якою відмовити в позові.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд у повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 07 листопада 2018 № 303-ос старшого прапорщика ОСОБА_1 звільнено з військової служби в запас за підпунктом «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини, (якщо військовослужбовці не виявили бажання продовжувати військову службу: наявність у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». 
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 12 листопада 2018 № 307-ос старшого прапорщика ОСОБА_1 виключено із списків особового складу та усіх видів забезпечення.
При звільненні позивача зі служби відповідачем не проведено з ним повного розрахунку, у зв`язку з чим ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом порушених своїх прав. 
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 27.12.2022 у справі №140/6809/22 в задоволенні позову відмовлено.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.04.2023 у справі № 140/6809/22, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2022 скасовано та прийнято нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 (В/Ч НОМЕР_1 ) щодо нездійснення перерахунку та виплати ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення, виплаченої у 2016-2017 роках, підйомної допомоги, виплаченої у 2016, та щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889, за період з січня 2016 по лютий 2018 з врахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 (В/Ч НОМЕР_1 ) провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у 2016-2017 роках, підйомної допомоги, виплаченої у 2016, та щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889, за період з січня 2016 по лютий 2018 з врахування у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення.
Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 (В/Ч НОМЕР_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 01 липня 2015 по день фактичної виплати 14.05.2022.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (В/Ч НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки з 01 липня 2015 по день фактичної виплати 14.05.2022.
Представником позивача 04.08.2023 скеровано до відповідача адвокатський запит, в якому адвокат просив надати інформацію щодо добровільного виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.04.2023 у справі № 140/6809/22, із наданням відповідних розрахунків нарахувань та утримань.
У відповідь на адвокатський запит ІНФОРМАЦІЯ_1 зазначив, що рішення суду виконано (лист від 17.08.2023 № 11/13521-23-Вих). До відповіді долучено Довідку про виплачені суми згідно з рішенням суду від 27.04.2023 у справі № 140/6809/22, з якої слідує, що ОСОБА_1 нараховано до виплати грошове забезпечення у розмірі 89940,92 грн та з нарахованої суми утримано податок 
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII від 25.03.1992, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання служби військовослужбовців, а саме межі реалізації ними своїх службових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством. При цьому, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.
Спеціальним законом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців є Закон України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII).
Відповідно до ч. ч. 1-4 статті 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 44 від 15.01.2004 (у редакції, чинній станом на момент спірних правовідносин), грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.
Пунктом 3 цього Порядку передбачено, що виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб».
Пункти 4 та 5 Порядку № 44 визначають, що виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.
Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
Системний аналіз наведених вище правових норм надає суду апеляційної інстанції підстави для висновку, що оскільки нарахування та виплата грошової допомоги на оздоровлення щомісячної додаткової грошової винагороди та підйомної допомоги здійснювалися позивачу у зв`язку з виконанням ним своїх обов`язків під час проходження військової служби, а тому такі виплати повинні відбуватися із одночасною компенсацією позивачу сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пунктів 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 44 від 15.01.2004.
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що позивач має право на виплату утриманого податку на доходи фізичних осіб з суми, виплаченої ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення у 2016-2017 роках, підйомної допомоги, виплаченої у 2016, та щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої Постановою №889, за період з січня 2016 по лютий 2018 з врахування у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.04.2023 у справі № 140/6809/22.
Щодо покликання відповідача на втрату позивачем статусу військовослужбовця на час виплати їй заборгованості, то колегія суддів зазначає, що таке не звільняє відповідача компенсувати позивачу суму податку на доходи фізичних осіб, оскільки саме бездіяльність відповідача призвела до виплати позивачеві такої компенсації вже після звільнення з військової служби, та як наслідок після втрати статусу військовослужбовця.
Тому, дії відповідача по утриманню з суми грошового забезпечення податку на доходи фізичних осіб без її компенсації втрат доходів, є протиправними.
Аналогічного змісту позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 825/761/17.
Щодо покликання скаржника на пропуск позивачем строку звернення до суду, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно з частиною 2 статті 233 КЗпП України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин і яка діяла до 19.07.2022 ) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
В пункті 2.3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України № 9-рп/2013 від 15.10.2013 зазначено про те, що спір щодо стягнення невиплачених власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, є трудовим спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про оплату праці. В разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.
Конституційний Суд України при тлумаченні норми статті 233 КЗпП України виходить з того, що право на отримання заробітної плати повинно бути гарантоване незалежно від строку. Таким чином, у цій статті КЗпП України встановлена додаткова гарантія для осіб, що звертаються до суду з вимогами про стягнення заробітної плати.
Відповідно до статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Законом України № 2352-IX від 01.07.2022 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» внесені зміни до норм КЗпП України.
Зокрема, частини 1 і 2 статті 233 КЗпП України викладені в новій редакції, згідно якої працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).
Згідно з новою редакцією статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року.
Разом з тим, Закон № 2352-ІХ не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності, тобто, його норми не мають зворотної дії в часі.
Отже, цей Закон містить норми прямої дії та поширює свою дію тільки на ті правовідносини, які виникли та існують після набрання ним чинності, зокрема з 19.07.2022.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Таким чином, колегія суддів не надає оцінки судовому рішенню в частині відмови у задоволенні позовних вимог.
Апеляційний суд при прийнятті даного рішення також застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява №303-A, п. 29).
Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.
Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
постановив:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) Державної прикордонної служби України залишити без задоволення.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 червня 2024 року у справі №380/28287/23 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	І. М. Обрізко 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	Т. І. Шинкар