номер провадження справи 15/205/25

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2026 Справа № 908/3818/25
м. Запоріжжя Запорізька область
Господарський суд Запорізької області у складі судді Горохова Ігоря Сергійовича, розглянувши матеріали справи 
за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку “Соборний 154 б”, 69095, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 154 б 
до відповідача Територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, 69105, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 206 
про стягнення коштів 

без повідомлення (виклику) учасників справи 

установив
22.12.2025 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку “Соборний 154 б” до відповідача Територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради про стягнення заборгованості по внескам на управління будинком за період з 01.02.2021 по 30.11.2025 в сумі 19 531,21 грн. 
Крім того, позивач просив стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 3028,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3100,00 грн. 
Справу позивач просив розглянути в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. 
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу від 22.12.2025 здійснено автоматизований розподіл зазначеної позовної заяви між суддями, присвоєно їй єдиний унікальний номер судової справи 908/3818/25 та визначено до розгляду судді Горохову І.С.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 24.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/3818/25. Присвоєно справі номер провадження 15/205/25, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення (виклику) судового засідання. 
Запропоновано відповідачу у строк до 23.01.2026 подати відзив на позовну заяву разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача або визнання позовних вимог, якщо такі докази не надані позивачем; роз`яснено відповідачу право подачі у строк до 23.01.2026 заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження; позивачу запропоновано у строк до 09.02.2026 подати письмову відповідь щодо відзиву на позовну заяву, оформлену згідно з вимогами ст. 166 ГПК України, а також запропоновано відповідачу у строк до 23.02.2026 подати заперечення на відповідь на відзив, оформлені відповідно до ст. 167 ГПК України.
Позов обґрунтовано тим, що відповідач є власником квартири №71, загальною площею 46,87 кв.м в багатоквартирному будинку, в якому створено ОСББ «Соборний, 154-б». Відповідно до протоколу загальних зборів ОСББ внесок на утримання будинку складає 7,50 грн за 1 кв.м. За період з 01.02.2021 по 30.11.2025 заборгованість відповідача з внесків на утримання будинку складає 19 537,21 грн, яка заявлена позивачем до стягнення. Також позивачем заявлені до стягнення з відповідача судові витрати, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3100,00 грн та витрат зі сплати судового збору в розмірі 3028,00 грн. Позивач просить суд встановити спосіб і порядок виконання рішення суду про стягнення суми 19 537,21 грн заборгованості по внескам на управління будинком, а також витрат зі сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, шляхом стягнення зазначених сум з Територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради. 
22.01.2026 через підсистему “Електронний суд” від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, сформований у підсистемі 21.01.2026, із заперечення проти позовних вимог, які вважає безпідставними та такими, що суперечать нормам чинного законодавства України, а також такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. В обґрунтування своїх заперечень відповідач, зокрема, зазначив, що не є належним відповідачем за заявленими вимогами, оскільки стягнення заборгованості зі сплати таких внесків по квартирам комунальної власності повинно здійснюватися з наймачів таких квартир. За інформацією Комунальним підприємством «Запоріжремсервіс», за квартирою АДРЕСА_1 значиться особовий рахунок № НОМЕР_1 , зареєстрований на ім`я Ремізова В.Г. За отриманою відповідачем інформацією від Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради, у вказані квартирі зареєстровано три особи. За положеннями норм Цивільного кодексу України та Житлового кодексу України особи, які проживають у вказані квартирі, є наймачами квартири комунальної власності, зобов`язання по оплаті витрат на управління багатоквартирним будинком покладається на наймачів таких квартир. Отже відповідач вважає, що підстави для стягнення з Запорізької міської ради заборгованості зі сплати внесків на управління багатоквартирним будинком за період з 01.02.2021 по 30.11.2025 відсутні. Відповідач звертає увагу суду на те, що позивачем заявлено до стягнення заборгованість за період з 01.02.2021 по 30.11.2025, який перевищує встановлений ст. 257 Цивільного кодексу України трок позовною давності тривалістю у три роки. Оскільки позивач звернувся з позовом до суду звернувся 18.12.2025, то трирічний строк позовної давності за вимогами, які виникли до 18.12.2022 – сплинув. Відповідач не погоджується із наведеним позивачем обґрунтуванням дотримання строків позовної давності у зв`язку із внесенням у Цивільний кодекс України відповідних змін через дію карантинних обмежень та запровадженням в Україні воєнного стану. Відповідач вважає, що вказані зміни не звільняють відповідача від обов`язку доведення об`єктивних причин неможливості своєчасного звернення до суду. У позовній заяві відсутні будь-які пояснення чи докази того, що саме карантинні обмеження об`єктивно унеможливлювали звернення позивача до суду у межах установленого законом строку. Що стосується періоду дії воєнного стану, то пунктом 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України було передбачено зупинення, а не продовження перебігу позовної давності. Зупинення строку означає тимчасове припинення його перебігу та не має зворотної дії, а відтак не поширюється на строки, які спливли до моменту запровадження відповідного правового режиму. Самі по собі посилання Позивача на дію карантину та воєнного стану не підтверджують поважності причин несвоєчасного звернення до суду та не звільняють його від обов`язку дотримання строків позовної давності. Відповідно до частини 4 статті 267 Цивільного кодексу України сплив строку позовної давності, про застосування якого заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові в цій частині. Також відповідач вказує на ненадання позивачем належних доказів на підтвердження обставин справи. В розрахунку заборгованості зазначено, що за 2021 рік було здійснено платіж у загальній сумі 400,00 грн, а за 2022 рік – платіж у загальній сумі 100,00 грн. Водночас Запорізька міська рада таких платежів не здійснювала, що дає підстави вважати, що зазначені кошти були сплачені особами, які фактично користуються вказаною квартирою та є її наймачами, на яких відповідно до вимог Житлового кодексу України та Закону України № 417 /“Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку”/ покладено обов`язок зі сплати витрат на управління багатоквартирним будинком. Крім того, у відзиві відповідач зазначив, що заявлена позивачем сума витрат на професійну правничу допомогу є завищеною, неспівмірною зі складністю справи, ціною позову та обсягом виконаної адвокатом роботи. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Крім того, відповідачем заявлено клопотання про витребування у Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради інформацію про осіб, які у період з 01.02.2021 по 30.11.2025 були зареєстровані за адресою: м. Запоріжжя, просп. Соборний, буд. 154-Б, кв. 71 (із зазначенням підстав їх реєстрації/зняття з реєстрації за даною адресою).
Ухвалою суду від 27.01.2026 задоволено клопотання відповідача про витребування доказів, запитувані відповідачем докази витребувано у Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради.
27.01.2026 через підсистему “Електронний суд” від позивача суд отримав додаткові пояснення на відзив на позовну заяву (сформовані у підсистемі 26.01.2026). 
02.02.2026 через підсистему “Електронний суд” від відповідача суд отримав додаткові письмові пояснення у справі (сформовані у підсистемі 30.01.2026).
06.02.2026 до суду надійшла інформація Департаменту адміністративних послуг щодо осіб, які проживали за адресою: м. Запоріжжя, пр. Соборний буд. 154-Б, кв. 71 у період з 01.02.2021 по 30.11.2025. 
Відповідно до ч. 5, 7 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.
Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.
Згідно з ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата підписання повного судового рішення. 
Розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд щодо спору зазначає наступне.
Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку “Соборний 154 б” (надалі – ОСББ, позивач) створено відповідно до Закону України “Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку” (п. 1 Статуту Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку “Соборний 154 б”).
Згідно із інформацією, що міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запис до реєстру стосовно державної реєстрації юридичної особи - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку “Соборний 154 б” внесений 15.12.2020.
Пунктом 2 Розділу ІІІ Статуту ОСББ визначено, що вищим органом управління об`єднання є загальні збори. Загальні збори вправі приймати рішення з усіх питань діяльності об`єднання. Загальні збори скликаються не рідше одного разу на рік. 
Згідно з пунктом 3 Розділу ІІІ Статуту ОСББ до виключної компетенції загальних зборів належить, зокрема, визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників.
Рішенням установчих зборів Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку “Соборний 154 б”, оформленого протоколом від 15 листопада 2020 року, по сьомому питанню порядку денного вирішено встановити розмір внеску на управління будинком 7 гривень 50 копійок (сім гривень 50 копійок) за 1 м3 задля утримання будинку шляхом самозабезпечення. 
Відповідно до листа Департаменту з управління житлово-комунального господарства Запорізької міської ради № 129/01-37/01 від 02.02.2024, за інформацією про загальний облік неприватизованого нерухомого майна житлового фонду комунальної власності м. Запоріжжя, квартира АДРЕСА_2 , є неприватизованою. Договір найму не укладався. 
Зазначені квартири є складовою і невід`ємною частиною будинку № 154 – Б по пр. Соборному, м. Запоріжжя. 
Указаний будинок та прибудинкова територія, згідно статуту ОСББ, утримуються позивачем.
Як зазначив позивач у позовній заяві, відповідач не сплачував внески на утримання будинку, у зв`язку із чим по квартирі № 71 загальною площею 46,87 кв.м. за період з 01.02.2021 по 30.11.2025 утворилась заборгованість по внескам в сумі 19 537,21 грн, яка стала підставою для звернення позивача до суду з позовом про стягнення цієї суми з відповідача в судовому порядку. 
Щодо спору суд зазначає наступне. 
За положеннями частини 2 статті 382 Цивільного кодексу України (надалі – ЦК України) усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
Згідно з ч. 1 ст. 385 ЦК України власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку для забезпечення експлуатації такого будинку, користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку.
Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих і нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначено Законом України “Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку”, згідно якого, об`єднання співвласників багатоквартирного будинку - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.
Також загальні положення щодо обов`язку співвласника утримувати спільне майно багатоквартирного будинку містяться, зокрема, в п. 5 ч. 1, ч. 2 ст. 7, ч. ч. 1 - 3 ст. 12 Закону України “Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку” від 14.05.2015 № 417-VIII.
Згідно з ст. 1 Закону України “Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку” співвласником багатоквартирного будинку є власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку; управління багатоквартирним будинком - вчинення співвласниками багатоквартирного будинку дій щодо реалізації прав та виконання обов`язків співвласників, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням спільним майном багатоквартирного будинку.
Відповідно до ст. 1 Закону України “Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку” об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі - об`єднання) - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.
Згідно із ст. 4 Закону України “Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку” об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами… Основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання. 
Відповідно до ст. 12 Закону України “Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку” управління багатоквартирним будинком здійснює об`єднання через свої органи управління… Об`єднання самостійно визначає порядок управління багатоквартирним будинком та може змінити його у порядку, встановленому цим Законом та статутом об`єднання.
Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку створюється як непідприємницьке товариство, є неприбутковою організацією і не має на меті одержання прибутку для його розподілу між співвласниками. Тобто, об`єднання співвласників багатоквартирного будинку лише акумулює кошти співвласників, оплачує спільні витрати, зокрема, на утримання будинку та прибудинкової території, які об`єднання здійснює згідно статуту й затвердженого кошторису.
Співвласник, зокрема, зобов`язаний: виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень; брати участь у проведенні реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення приміщень; своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі (статті 15 Закону України “Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку”).
Пунктом 5 частини 1 статті 7 Закону України “Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку” співвласники зобов`язані виконувати рішення зборів співвласників.
Кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника (частина 2 статті 7 Закону України “Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку”).
Відповідно до статті 10 Закону України “Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку” вищим органом управління об`єднання є загальні збори. Загальні збори скликаються і проводяться в порядку, передбаченому цим Законом для установчих зборів, правлінням об`єднання або ініціативною групою з не менш як трьох співвласників. Загальні збори скликаються не рідше одного разу на рік. Рішення загальних зборів, прийняте відповідно до статуту, є обов`язковим для всіх співвласників. Рішення загальних зборів оприлюднюється. У передбачених статутом або рішенням загальних зборів випадках воно може бути надане співвласникам під розписку або направлене поштою (рекомендованим листом). Співвласники мають право знайомитися з рішеннями (протоколами) загальних зборів, затвердженими такими рішеннями документами та робити з них копії. Рішення загальних зборів може бути оскаржене в судовому порядку…До виключної компетенції загальних зборів співвласників відноситься визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників.
У разі відмови співвласника сплачувати внески і платежі на утримання та проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна об`єднання або за його дорученням управитель має право звернутися до суду (частина 6 статті 13 Закону України “Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку”).
Відповідно до статті 15 Закону України “Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку” співвласник зобов`язаний, зокрема виконувати обов`язки, передбачені статутом об`єднання; виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень; своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі.
Об`єднання має право відповідно до законодавства та статуту об`єднання, зокрема: встановлювати порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів; визначати підрядника, укладати договори про управління та експлуатацію, обслуговування, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення майна з будь-якою фізичною або юридичною особою; здійснювати контроль за своєчасною сплатою внесків і платежів (ст. 16 Закону України “Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку”).
Згідно з ст. 17 Закону України “Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку” для забезпечення виконання власниками приміщень своїх обов`язків об`єднання має право, зокрема: вимагати від співвласників своєчасної та у повному обсязі сплати всіх встановлених цим Законом та статутом об`єднання внесків і платежів, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів; звертатися до суду в разі відмови співвласника відшкодовувати заподіяні збитки, своєчасно та у повному обсязі сплачувати всі встановлені цим Законом та статутом об`єднання внески і платежі, у тому числі відрахування до резервного та ремонтного фондів.
Статтею 20 Закону України “Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку” врегульовано визначення часток внесків і платежів на утримання, експлуатацію та ремонт спільного майна. Так, частка співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку встановлюється пропорційно до загальної площі квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності. Частка участі співвласника квартири та/або нежитлового приміщення визначається відповідно до його частки як співвласника квартири та/або нежитлового приміщення.
Аналогічний принцип закріплений і у Статуті Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку “Соборний 154 б”, відповідно до якої частка співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна встановлюється пропорційно до загальної площі квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності (п. 2 розділу IV Статуту ОСББ).
Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України “Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку” кошти об`єднання складаються, зокрема, з: внесків і платежів співвласників; коштів та майна, що надходять для забезпечення потреб основної діяльності об`єднання; порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників встановлюються загальними зборами об`єднання відповідно до законодавства та статуту об`єднання.
За умовами ст. 22 Закону України “Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку” Об`єднання забезпечує утримання та експлуатацію багатоквартирного будинку, користування спільним майном у такому будинку. 
Для забезпечення утримання та експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном у такому будинку, включаючи поточний ремонт, утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, водопостачання та водовідведення, теплопостачання і опалення, вивезення побутових відходів, об`єднання за рішенням загальних зборів має право: задовольняти зазначені потреби самостійно шляхом самозабезпечення; визначати управителя, виконавців окремих житлово-комунальних послуг, з якими усі співвласники укладають відповідні договори; виступати колективним споживачем (замовником) усіх або частини житлово-комунальних послуг. Питання самостійного забезпечення об`єднанням експлуатації та утримання багатоквартирного будинку та користування спільним майном у такому будинку регулюються Господарським кодексом України в частині господарчого забезпечення діяльності негосподарюючих суб`єктів. Самостійне забезпечення об`єднанням утримання і експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном у багатоквартирному будинку може здійснюватися безпосередньо співвласниками, а також шляхом залучення об`єднанням фізичних та юридичних осіб на підставі укладених договорів. Для фінансування самозабезпечення об`єднання співвласники сплачують відповідні внески і платежі в розмірах, установлених загальними зборами об`єднання. За згодою правління окремі співвласники можуть у рахунок сплати таких внесків і платежів виконувати окремі роботи (стаття 22 Закону України “Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку”).
Згідно із статтею 23 Закону України “Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку” власник квартири та/або нежитлового приміщення зобов`язаний відповідно до законодавства забезпечити використання, утримання, реконструкцію, реставрацію, капітальний ремонт приміщень або їх частин без завдання шкоди майну і порушення прав та інтересів інших співвласників. Внески на утримання і ремонт приміщень або іншого майна, що перебуває у спільній власності, визначаються статутом об`єднання та/або рішенням загальних зборів.
Як зазначалось вище, рішенням зборів Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку “Соборинй 154 б”, оформленим Протоколом від 15.11.2020, був встановлений розмір внеску на управління будинком у розмірі 7,50 грн за 1 кв.м. задля утримання будинку шляхом самозабезпечення. 
Вказане рішення ОСББ в силу ч. 5 ст. 10 Закону України “Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку” та п. 11 розділу ІІІ Статуту ОСББ є обов`язковим для всіх співвласників.
Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України).
Докази належного виконання відповідачем зобов`язання зі сплати внесків на утримання будинку за період з 01.02.2021 по 30.11.2025 в матеріалах справи відсутні.
Згідно з доданим до позовної заяви розрахунком, в період з 01.02.2021 по 30.11.2025 відповідачу, як власнику квартири 71 площею 46,87 кв.м. до сплати щомісячно нараховано внески на утримання будинку в сумі 20 037,21 грн (пропорційно до загальної площі квартири), з яких, як відображено у розрахунку, сплачено 500,00 грн (у квітні, травні, червні та вересні 2021 -100,00 грн за кожний місяць, у лютому 2022 – 100,00 грн), внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 19 537,53 грн.
Судом перевірено вказаний розрахунок та встановлено, що він здійснений позивачем правильно.
На підставі усього вищевикладеного, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по внескам на утримання будинку у розмірі 19 537,21 грн є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Стосовно наведених відповідачем у відзиві доводів про те, що Запорізька міська рада не є належними відповідачем, оскільки відповідно до норм Житлового кодексу України та ст. 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку» оплату внесків на управління будинком повинні здійснювати саме наймачі квартири комунальної власності, суд зазначає наступне.
Відповідачем до відзиву, серед іншого, була надана копія відповіді Комунального підприємства «Запоріжремсервіс» Запорізької міської ради № 155/01-03 від 21.01.2026, згідно з якою квартирі АДРЕСА_1 присвоєно особовий рахунок № НОМЕР_2 на ім`я громадянина ОСОБА_1 , значиться мешканців – 4 особи; станом на 01.12.2025 перед КП «Запоріжремсервіс» наявна заборгованість за житлово – комунальні послуги в сумі 97,08 грн. також вказано, що договір найму житлового приміщення за вищевказаною адресою з підприємством не укладався. 
Також до відзиву додано копію Акту від 16.01.2026 складеного представниками КП «Запоріжремсервіс» ЗМР про проведення обстеження житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , за змістом якого під час обстеження встановлено, що за вказаною адресою мешкав чоловік, який зараз перебуває у Збройних Силах України; квартира вільна, зачинена. 
Відповідно до наданого відповідачем листа Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради вих.№ 06.4-02/02/3710 від 30.12.2025, за вказаною адресою в період з 01.02.2021 по 30.11.2025 (спірний період за заявленими вимогами) було зареєстровано місце проживання 3 (трьох) осіб. 
Згідно з отриманою на виконання вимог ухвали суду від 27.01.2026 інформації від Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради вих. № 06.4-02/02/300 від 02.02.2026, за адресою АДРЕСА_3 у період з 01.02.2021 по 30.11.2023 були зареєстровані наступні особи: 
- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 29.06.1999 по теперішній час;
- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 05.03.1980 по 15.06.2023 (знято з реєстрації місця проживання у зв`язку зі смертю, дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 );
- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 14.05.1992 по 31.01.2022 (знято з реєстрації місця проживання у зв`язку зі смертю, дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 ). 
Із змісту ч. 1 ст. 26 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» слідує, що власник приміщення у багатоквартирному будинку, в якому створене об`єднання, може здати його в оренду, зокрема для проживання фізичній особі.
Частиною 4 статті 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено, що зобов`язання зі здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком у разі здачі в найм (оренду) квартир та/або нежитлових приміщень державної або комунальної власності несуть наймачі (орендарі) таких квартир та/або приміщень.
Щодо вказаної норми Верховним Судом у постанові від 02.09.2020 по справі № 906/884/19 було констатовано, що визначаючи зобов`язання орендарів із здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком, чинне законодавство не передбачає механізму реалізації такого зобов`язання, у тому числі механізму захисту прав об`єднання співвласників, зокрема не встановлює для ОСББ права примусового стягнення відповідних коштів з орендарів у судовому порядку, передбачаючи таке право лише щодо співвласників майна (частина 6 статті 13, Закону № 2866-III).
Верховний Суд у вказаній постанові дійшов до висновку про те, що з урахуванням приписів статті 511 Цивільного кодексу України, прийняті відповідно до статуту рішення ОСББ є обов`язковими тільки для співвласників майна багатоквартирного будинку та самі по собі не встановлюють жодних зобов`язань для осіб, які не є власниками приміщень в такому будинку, у тому числі для орендарів нерухомого майна... Виходячи із загальних підстав виникнення цивільних прав і обов`язків (стаття 11 Цивільного кодексу України), відповідні правовідносини щодо сплати орендарем витрат на управління будинком мають бути врегульовані або шляхом укладення окремого договору між орендарем та ОСББ, або шляхом встановлення обов`язку орендаря з відшкодування відповідних витрат власнику приміщення (орендодавцю) безпосередньо в умовах договору оренди нерухомого майна. Тобто обов`язок орендаря зі сплати (відшкодування) внесків на утримання будинку та прибудинкової території у розмірі, встановленому рішенням ОСББ, виникає тільки у разі передбачення такого обов`язку в умовах укладеного ним правочину (договору) з власником майна або з об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку.
Частинами 5 та 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже ОСОБА_1 не є власником квартири АДРЕСА_1 , договір найму житлового приміщення за вищевказаною адресою з підприємством не укладався. 
Відповідно до положень статті 15 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» саме на співвласника покладений обов`язок сплачувати належні внески і платежі.
Необхідно зазначити, що внески, які співвласник зобов`язаний сплачувати з урахуванням ст. 15 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» та витрати на управління багатоквартирним будинком, які сплачують орендарі квартири з урахуванням ч. 4 ст. 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» є різними платежами за своєю природою походження. 
З моменту створення ОСББ його учасники (співвласники), в силу положень Закон України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» та згідно із Статутом ОСББ, сплачують внески на утримання спільного майна (ремонт даху, прибирання, освітлення під`їздів). Ці внески є обов`язковими для забезпечення функціонування будинку, пропорційними до частки власності, і затверджуються загальними зборами, а не встановлюються державою, як комунальні тарифи на оплату житлово-комунальних послуг. До моменту створення ОСББ питання щодо витрат на управління багатоквартирним будинком регулюються вимогами статті 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» № 417. 
За змістом ст. ст. 172, 327 ЦК України, територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом. У комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.
Згідно з ч. 1 ст. 10, ч. 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності.
Отже, територіальна громада м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, як власник вказаної квартири, що не заперечується відповідачем, є належним відповідачем за позовом у даній справі та має виконувати обов`язок зі сплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території у розмірі, затвердженому вказаним рішенням загальних зборів об`єднання співвласників, на рівних умовах з усіма співвласниками.
Суд не приймає до уваги посилання відповідача на обставини, про які зазначив Центральний апеляційний господарський суд у постанові від 19.01.2026 у справі № 908/589/25 щодо неналежного у справі відповідача, в якості якого позивачем було визначено безпосередньо Запорізьку міську раду. 
Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» встановлює загальні правила щодо права власності на квартири та спільне майно в багатоквартирному будинку та визначає способи управління ним (через рішення співвласників або передачу функцій управителю), в свою чергу Закон України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» деталізує механізм створення та діяльності саме об`єднань співвласників (ОСББ) як однієї з форм управління.
Відповідно до приписів статті 4 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку можуть бути фізичні та юридичні особи, територіальні громади, держава. Власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку.
Таким чином, співвласниками майна багатоквартирного будинку можуть бути не лише громадяни - власники квартир або нежитлових приміщень, а також і держава або територіальна громада в особі її органів.
У справі № 908/3818/25 позивачем в якості відповідача визначено саме територіальну громаду міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради. 
Щодо посилання відповідача на положення Житлового кодексу України, суд зазначає, що в даному випадку до спірних правовідносин необхідно застосовувати норми спеціальних законів, а саме - Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» та Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».
Щодо аргументів відповідача про недотримання позивачем строків позовної давності та недоведеності об`єктивної неможливості звернення з позовом до суду в межах установленого законом строку, слід вказати наступне. 
Законодавством України визначено строк (позовна давність), у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а для окремих видів вимог законом може передбачатися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (стаття 258 ЦК України).
Відповідно до частини 5 статті 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Проте, на початку 2020 року (з початком пандемії коронавірусної хвороби) Прикінцеві та перехідні положення ЦК України було доповнено п. 12, яким передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 257, 258 (позовна давність), продовжуються на строк дії такого карантину.
Загально відомо, що з 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року на усій території України було встановлено карантин відповідно до постанов Кабінету Міністрів України.
Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 22.09.2022 у справі № 920/724/21, продовження строків позовної давності в період дії карантину є безумовним та автоматичним в силу закону, а тому обґрунтування причин, за яких дія карантину не дала б змоги особі подати позов вчасно, не вимагається.
Крім того, 17.03.2022 набув чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів щодо дії норм на період воєнного стану, яким було внесені зміни до Цивільного кодексу України, а саме: розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19 такого змісту: у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.
У подальшому, 04.09.2025 набрав чинності Закон України «Про внесення зміни до розділу “Прикінцеві та перехідні положення” ЦК України щодо поновлення перебігу позовної давності», згідно з яким п. 19 розділу виключається. 
Отже продовження строку позовної давності на період карантину та воєнного стану означає, що час з 02.04.2020 до 03.09.2025 включно не зараховується до загального строку позовної давності. 
Заборгованість відповідача виникла з 2021 року, тобто вже під час дії карантину, протягом якого строки позовної давності продовжувались.
З 17.03.2022 строки позовної давності були продовжені через запровадження воєнного стану. 
У даному випадку, оскільки основна заборгованість відповідача виникла з 2021, то, з урахуванням наведених вище норм законодавства, строк позовної давності для її стягнення не минув, а продовжив свій відлік з 04.09.2025.
Отже, з огляду на приписи статей 256, 257, пункту 12 «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України та встановлені судом обставини, строк позовної давності за заявленими позивачем вимогами не сплив.
Зазначене спростовує доводи відповідача про пропуск позовної давності на звернення з даним позовом до суду. Суд не вбачає правових підстав для застосування наслідків спливу позовної давності до заявлених вимог. Порушене право позивача підлягає захисту у судовому порядку.
Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених судом, інші доводи сторін не беруться до уваги, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.
На підставі вищенаведеного, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню повністю. 
Згідно із ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.
Позивач у позовній заяві просив, в тому числі, стягнути з відповідача суму 3100,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
У відзиві відповідач заперечив щодо заявлених позивачем до стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зазначивши, що заявлена позивачем сума витрат на професійну правничу допомогу є завищеною, неспівмірною зі складністю справи, ціною позову та обсягом виконаної адвокатом роботи.
Відповідно до ч. 3 ст. 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч. 1 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
На виконання наведених приписів ГПК України позивачем в позовній заяві було наведено розрахунок судових витрат, який складають судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 3028,00 грн та витрати на правову допомогу в сумі 3100,00 грн (2500,00 грн за підготовку позовної заяви та 600,00 грн за підготовку адвокатського запиту).
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Приписами ч. 4 ст. 129 ГПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У ч. 5 ст. 129 ГПК України встановлено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, зокрема, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3)поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Відповідно до ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 ГПК України).
Згідно з ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст.126 ГПК України).
Відповідно до змісту частини 8 статті 129 ГПК України, судом на підставі поданих доказів (договорів, рахунків) встановлюється розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Такі критерії оцінки поданих заявником доказів суд застосовує з урахуванням особливостей кожної справи та виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, приписів статей 123-130 ГПК України та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"
Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі №911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18).
Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
Матеріалами справи підтверджується наступне.
У позовній заяві позивач вказав, що витрати на правову допомогу складають 3100,00 грн, у т.ч.: 2500,00 грн за підготовку позовної заяви та 600,00 грн за підготовку адвокатського запиту.
На підтвердження вказаних витрат позивачем надано до матеріалів справи примірник Договору про надання правової допомоги від 01.01.2024, укладеного між ОСББ «Соборний 154 б» (Замовник за договором) та адвокатом Здорик Олександром Ігоровичем (Виконавець за договором, Адвокат), Додатку № 1 до цього Договору, Додаткової угоди від 09.12.2025 до Договору, Акту прийому-передачі наданих послуг за Договором від 10.12.2025 на суму 2500,00 грн, рахунку – фактури від 10.12.2025, Акту прийому-передачі наданих послуг за Договором від 22.01.2024 на суму 630,00 грн, рахунку – фактури від 22.01.2024.
За умовами п. 1.1 Договору, Замовник доручає, а Виконавець зобов`язується за винагороду в мажах цього Договору вчиняти від імені та за рахунок Замовника наступні дії: надавати правову допомогу Замовнику в судах як першої, а при необхідності на окремо обговорених умовах і другої та третьої інстанції за поданням інтересів Замовника, а також виконувати інші доручення Замовника правового характеру як окремо обумовлені сторонами, так і узгоджені цим Договором. 
Згідно з п. 1.2 Договору Замовник зобов`язується сплатити винагороду, додаткову винагороду, компенсації і компенсувати фактичні витрати Виконавця, пов`язані з виконанням доручення в розмірі та на умовах, визначених Додатком №1 до Договору, який є невід`ємною частиною Договору.
У Додатку № 1 до Договору наведені тарифи, за якими розраховується гонорар адвоката, форма підтвердження надання послуг та оплата цих послуг. 
Згідно з п. 1.2. Додатку № 1 до договору, в редакції Додаткової угоди № 1, гонорар адвокату розраховується за таким тарифом: 2500,00 грн за роботу Адвоката, пов`язану з підготовкою та поданням позовної заяви, відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення, додаткових пояснень та інше (у цивільній, адміністративній, господарській справі). 
Відповідно до п. 2 Додатку № 1 до Договору, факт надання передбачених цим Договором послуг підтверджується Актом приймання-передачі наданих послуг.
У п. 2.2. Додатку № 1 до Договору визначено, що оплата за даним Договором здійснюється не пізніше 3 (трьох) днів з моменту отримання, Замовником Акту приймання-передачі наданих послуг та рахунку фактури.
До матеріалів справи позивачем надано Акт прийому-передачі наданих послуг за Договором від 10.12.2025 підписаний та скріплений печатками у двосторонньому порядку, згідно якого Виконавець надав Замовнику послуги, вказані в рахунку-фактурі, на суму 2500,00 грн, і Замовник до наданих послуг претензій не має. 
Згідно з наданої суду копії Рахунку-фактури від 10.12.2025 за Договором про надання правової допомоги від 01.01.2024, Виконавцем були надані послуги з підготовки позовної заяви по кв.71, і вартість послуг склала 2500,00 грн. 
Також суду надано копію Акту прийому-передачі наданих послуг за Договором від 22.01.2024, підписаного та скріпленого печатками у двосторонньому порядку, згідно якого Виконавець надав Замовнику послуги, вказані в рахунку-фактурі, на суму 630,00 грн, і Замовник до наданих послуг претензій не має. 
Виконавцем були надані послуги з підготовки адвокатського запиту і вартість послуг склала 630,00 грн. 
Слід зауважити, що умовами Додатку № 1 до Договору сторонами визначено, що вартість робот и Адвоката, пов`язаної з підготовкою адвокатського запиту, сторонам и погоджена у розмірі 600,00 грн. 
Позивачем заявлено до стягнення з відповідача витрати правничу допомогу, до складу яких включено витрати на підготовку адвокатського запиту. 
В матеріалах справи міститься копія адвокатського запиту адвоката Здорика О.І. до Запорізької міської ради з відміткою про його отримання від 22.01.2024, а також копія відповіді Департаменту з управління Житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради вих. №129/01-37/01 від 02.02.2024, тобто реагування на адвокатський запит мало місце. 
Попри визначення в Акті прийому-передачі наданих послуг за Договором від 22.01.2024 вартості послуг з підготовки адвокатського запиту в сумі 630,00 грн, позивач включає до складу заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу та просить стягнути витрати за вказані послуги в сумі 600,00 грн, що узгоджується із положеннями самого Договору, не порушує чиїх-небудь прав, а тому суд вирішує питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в межах заявлених позивачем сум (2500,00 грн та 600,00 грн). 
Щодо тверджень відповідача про неспівмірність заявленої позивачем до стягнення суми витрат на паровичну допомогу, суд зазначає наступне. 
Положеннями ст. 30 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. 
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.
Варто зауважити, що адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (правова позиція Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18).
У даній справі встановлено фіксований розмір гонорару між позивачем та Адвокатом. У цьому випадку фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, не обчислюється. 
Розмір гонорару у фіксованій формі визначається лише за погодженням Адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. 
Водночас, зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, не є обов`язковими для суду у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат.
Проаналізувавши доводи відповідача на підтвердження неспівмірності заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також розумності їхнього розміру, враховуючи конкретні обставини даної справи, суд вважає, що 3100,00 грн у даному випадку є співмірними і розумними витратами позивача на професійну правничу допомогу у даній справі.
Суд не вбачає підстав для зменшення заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу відповідно до приписів частин 4, 5 ст. 126 ГПК України.
Слід зауважити, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 04.10.2021 від № 640/8316/20, від 21.10.2021 у справі № 420/4820/19 тощо).
У позовній заяві позивач заявив про встановлення способу і порядку виконання рішення суду про стягнення суми 19 537,21 грн заборгованості по внескам на управління будинком, а також витрат по сплаті судового збору в сумі 3028,00 грн та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3100,00 грн, шляхом стягнення вказаних сум з Територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради.
Зі змісту ч. 6 ст. 238 ГПК України слідує, що у разі необхідності у резолютивній частині рішення також вказується про порядок виконання рішення.
З огляду на викладене, суд вважає за необхідне встановити спосіб та порядок виконання рішення у справі шляхом стягнення з Територіальної громади міста Запоріжжя на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку “Соборний 154 б” суми 19 537,21 грн заборгованості по внескам на управління будинком, а також витрат по сплаті судового збору в сумі 3028,00 грн та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3100,00 грн.
Керуючись ст. ст. 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд
вирішив
Позов задовольнити повністю.
Стягнути з Територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради (69105, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 206; ідентифікаційний код юридичної особи 04053915) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку “Соборний 154 б” (69105, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 154-Б; ідентифікаційний код юридичної особи: 44072755; р/р № НОМЕР_3 , АТ КБ “Приватбанк”) заборгованість по внескам на управління будинком за період з 01.02.2021 по 30.11.2025 в сумі 19 537,21 грн (дев`ятнадцять тисяч п`ятсот тридцять сім гривень 21 коп.). Видати наказ. 
Стягнути з Територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради (69105, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 206; ідентифікаційний код юридичної особи 04053915) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку “Соборний 154 б” (69105, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 154-Б; ідентифікаційний код юридичної особи: 44072755; р/р № НОМЕР_3 , АТ КБ “Приватбанк”) витрати зі сплати судового збору в сумі 3028,00 грн (три тисячі двадцять вісім гривень 00 коп.). Видати наказ. 
Стягнути з Територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради (69105, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 206; ідентифікаційний код юридичної особи 04053915) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку “Соборний 154 б” (69105, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 154-Б; ідентифікаційний код юридичної особи: 44072755; р/р № НОМЕР_3 , АТ КБ “Приватбанк”) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3100,00 грн (три тисячі сто гривень 00 коп.). Видати наказ. 

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 09.03.2026.

Суддя І. С. Горохов