01.04.2026 
ЄУН 337/327/26
Провадження № 2/337/798/2026
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2026 року Хортицький районний суд міста Запоріжжя у складі: 
головуючого судді Сидорової М.В.,
за участю секретаря Коваленко В.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,
ВСТАНОВИВ:
20.10.2026 до суду через систему «Електронний суд» надійшов вказаний позов Концерну «Міські теплові мережі», який позивач мотивує тим, що основною метою діяльності Концерну відповідно до статуту підприємства є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності позивача та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу позивача. Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій, її збут та інше. 
У період з 01.01.2018 по 30.11.2025 позивач надав послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, з постачання теплової енергії у житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить відповідачу ОСОБА_1 , яка оплату за надані послуги здійснювала не вчасно та не в повному обсязі, у зв`язку з чим має заборгованість за надані послуги у розмірі 47 064, 82 грн
Окрім іншого, в позовній заяві позивач посилається на те, що взаємовідносини між сторонами з 01.01.2018 по 01.11.2021 складалися без укладеного договору, що відповідає вимогам чинного законодавства та не виключає можливості стягнення з позивача на користь теплопостачальної організації вартості послуг з теплопостачання, оскільки між сторонами склались фактичні договірні відносини. З 01.11.2021 між позивачем та відповідачем укладений типовий індивідуальний договір № 601319266 про надання послуги з теплової енергії. 
Факт отримання послуги з постачання теплової енергії до житлового будинку, в якому знаходиться квартира відповідача, підтверджується рішеннями виконавчого комітету Запорізької міської ради, які містяться на офіційному сайті ЗМР, про початок та закінчення опалювального сезону відповідно до яких позивачем було розпочато і закінчено опалювальний сезон в м. Запоріжжі.
Просить стягнути з відповідача вищевказану суму заборгованості та понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 2662,40 грн.
Ухвалою суду від 21.01.2026 відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні з викликом сторін.
02.03.2026 до суду через систему «Електронний суд» від представника відповідачки ОСОБА_1 – адвоката Шулякової М.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, щовідповідач заперечує проти задоволення позову та в обґрунтування заперечень зазначає, що договорів з позивачем не укладалось. Сам факт розміщення тексту договору на сайті не підтверджує його укладення з конкретною особою. Договір, долучений до матеріалів справи, не підписаний жодною зі сторін, не містить реквізитів відповідачки, не містить доказів приєднання відповідачки до умов договору. Сам по собі типовий договір, затверджений або оприлюднений на сайті, не означає, що він автоматично укладається з усіма споживачами, у тому числі і з відповідачкою ОСОБА_1 . Також в доданому до позову договорі, відсутня інформація, зокрема, чи встановлений у вказаній квартирі вузол комерційного обліку теплової енергії. Наявність у будинку вузла комерційного обліку теплової енергії не є достатньою підставою для нарахування заборгованості конкретному споживачу. В той же час, позивач зобов`язаний довести не лише загальний обсяг спожитої теплової енергії, але й правомірність її розподілу між співвласниками будинку відповідно до затвердженої Методики, а також частку, що припадає саме на відповідачку. Таких доказів позивач суду не надав, що унеможливлює перевірку його достовірності та цілісності. Долучений позивачем розрахунок основного боргу складений самим позивачем, не містить відомостей про відповідачку та не підтверджений первинними обліковими документами. Зазначений розрахунок не може вважатися належним та допустимим доказом розміру заявлених позовних вимог у розумінні статей 76-78, 81 ЦПК України. Також зазначає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості, заявлені позивачем за період з 01.01.2018 по 30.11.2025, виходять за межі встановленого законом трирічного строку позовної давності. Відповідачка заявляє про необхідність застосування строків позовної давності в частині позовних вимог за період з 01.02.2018 по 20.01.2023, оскільки позивач звернувся із позовною заявою до суду 20.01.2026, тому позовні вимоги по стягненню заборгованості за вказаний період задоволенню не підлягають. Крім викладеного, відповідачка вважає необхідним зазначити, що з 2018 року по 2022 рік вона не проживала у м. Запоріжжя за сімейними обставинами. З початку введення в Україні воєнного стану та у зв`язку з тим, що місто Запоріжжя перебуває в зоні бойових дій, відповідачка змушена проживати за межами м. Запоріжжя та не має змоги користуватися своєю квартирою. Матеріальне становище відповідачки вкрай важке. Тому просить суд під час розгляду справи врахувати, що вона не працює, з 2022 року по теперішній час є внутрішньо переміщеною особою. Також зазначає, що позивач просить стягнути судові витрати в сумі 2 622, 40 грн., в той же час до позовної заяви долучено платіжний документ про сплату судових витрат на суму 2 422, 40 грн.
Просить в задоволенні позову Концерну «Міські теплові мережі» відмовити у повному обсязі, а у випадку прийняття судом рішення про задоволення позовних вимог, застосувати позовну давність до періоду з 01.01.2018 по 20.11.2023, аа присуджену суму боргу розрахувати у сумі 3000,00 грн. на місяць до повного погашення, а відповідачка в свою чергу зобов`язується погасити борг.
В судовому засіданні представники позивача Артьомов С.О. та Шульженко З.О. позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених у позовній заяві, просили позов задовольнити. Після оголошення перерви в судовому засідання представника позивача в судове засідання не прибули, у позовній заяві представник Концерну «МТМ» заявляв про можливість проведення судового розгляду без участі представника позивача.
Представник відповідача– адвокат Шулякова М.В. в судовому засіданні просила у задоволені позовних вимог відмовити з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Водночас просила у випадку прийняття судом рішення по задоволення позовних вимог, розстрочити виконання рішення. Після оголошення перерви в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи без участі відповідача та її представника, а також подала клопотання про долучення до матеріалів справи доказів на підтвердження вкрай тяжкого матеріального становища відповідача з метою розстрочення стягнення з відповідачки суми присудженого боргу та судових витрат.
Суд, враховуючи наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим продовжити розгляд справи у відсутність сторін.
Суд, вислухавши представників сторін та дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню за такими підставами.
Відповідно до ст.15, 16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з ст.525,526,530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з ст.610-611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом.
Згідно з ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Згідно з ст.903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі у строки та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).
Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Тобто внесення змін до публічного договору приєднання законодавством не допускається так як вказане призведе до порушення прав інших суб`єктів імперативно визначених відносин.
Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004, який діяв в період виникнення спірних правовідносин і втратив чинність з 01.05.2019, а також Закону України «Про житлово-комунальні послуги» 2189-VIII від 09.11.2017, який введено в дію з 01.05.2019, правовідносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, мають ознаки зобов`язання, в силу яких споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Згідно зі ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004, плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством.
Згідно з п.5 ч.2 ст.7, ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09.11.2017 (введений в дію з 01.05.2019), індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
Згідно з ч.1,2,4 ст.12 Закону №2189-VIII надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Порядок та особливості укладання, зміни і припинення договорів про надання житлово-комунальних послуг визначаються статтями 13-15 цього Закону.
Ст.14 Закону №2189-VIII визначає особливості укладання, зміни і припинення договорів про надання комунальних послуг у багатоквартирному будинку. Зокрема, відповідно до ч.7 цієї статті до дати обрання співвласниками багатоквартирного будинку однієї з моделей організації договірних відносин, визначених частиною першою цієї статті, та/або досягнення згоди з виконавцем про розмір плати за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної комунальної послуги, між виконавцем відповідної комунальної послуги та кожним співвласником укладається публічний договір приєднання відповідно до вимог частини п`ятої статті 13 цього Закону.
Згідно з ч.5 ст.13 даного Закону в разі, якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.
Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги.
Згідно з ч.7 ст.21 Закону послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.
Згідно з п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затв. постановою КМУ №630 від 21.07.2005 (далі – Правила №630) (які діяли на час виникнення спірних правовідносин, втратили чинність з 01.05.2022), розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.
Згідно з п.20, 21 Правил №630, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. У разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства.
Згідно п.30 Правил №630, споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки.
Відповідно до п.13 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ №830 від 21.08.2019 (далі – Правила №830) послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статей 13 і 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».
Індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем.
Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги.
Відповідно до п.24 Правил №830 розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється з урахуванням показань вузлів розподільного обліку/приладів-розподілювачів теплової енергії, а у разі їх відсутності - пропорційно опалюваній площі (об`єму) приміщення споживача відповідно до Методики розподілу.
Визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», - за розрахунковим або середнім обсягом споживання) обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі ведення обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) та розподіляється між споживачами в порядку, визначеному статтею 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання».
Обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання або відокремлені (відключені) від системи (мережі) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води.
Згідно з п.32 Правил №830 плата за послугу розраховується, виходячи з розміру встановленого тарифу та обсягу спожитої послуги, визначеного та розподіленого відповідно до законодавства.
Згідно з абзацом шостим п.33 Правил №830 у разі коли співвласники багатоквартирного будинку самостійно не обрали однієї з моделей організації договірних відносин, визначених частиною першою статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», та/або не дійшли згоди з виконавцем про розмір плати за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, плата виконавцю за індивідуальним договором складається з плати за послугу та плати за абонентське обслуговування.
Відповідно до п.35, 36 Правил №830 розрахунковим періодом для оплати спожитої послуги є календарний місяць. Споживач здійснює оплату спожитої послуги щомісяця в порядку та строки, визначені договором.
Судом встановлено, що позивач Концерн «Міські теплові мережі» є юридичною особою, діє на підставі Статуту, який знаходиться у загальнодоступному офіційному сайті підприємства http://teploseti.zp.ua/.
Відповідно до п.2.1, 2.2 Статуту, основною метою діяльності Концерну є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну. Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення тепловодої енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ та організації, її збут.
02.10.2021 Концерном «Міські теплові мережі» оприлюднено на офіційному сайті Типовий індивідуальний договір на послугу з постачання теплової енергії (далі - Договір), що є публічним договором приєднання (арк.17-19).
Відповідно до п. 1, п. 2, п. 4 Договору, цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води індивідуальному споживачу (далі - споживач). Цей договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України .
Даний договір є публічним договором приєднання, який набирає чинності через 30 днів з моменту розміщення на сайті Концерну «Міські теплові мережі».
Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви приєднання (додаток), сплата рахунка за надану послугу, факт отримання послуги.
Згідно з п. 5 Договору, виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором.
Обсяг спожитої споживачем послуги визначається як частина обсягу теплової енергії, спожитої у будинку для потреб опалення, визначеної та розподіленої згідно з вимогами Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання».
Споживач, відповідно до п.30 Договору, вносить однією сумою плату виконавцю, яка складається з: плати за послугу, визначеної відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії; плати за абонентське обслуговування в розмірі, визначеному виконавцем. У разі застосування двоставкового тарифу на послугу з постачання теплової енергії, плата за послугу з постачання теплової енергії визначається як сума плати, розрахованої виходячи з умовно-змінної частини тарифу (протягом опалювального періоду), а також умовно-постійної частини тарифу (протягом року)
У п.32 Договору визначено, що розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць. Плата за абонентське обслуговування нараховується щомісяця. У разі застосування двоставкових тарифів умовно-постійна частина тарифу нараховується щомісяця.
За умовами п.34 Договору споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.
Згідно з пп. 3 п. 41 Договору споживач зобов`язаний оплачувати надану послугу за ціною/тарифом, встановленими відповідно до законодавства, а також вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені цим договором.
За умовами п.51, п.52 цей Договір набирає чинності з моменту акцептування його споживачем, але не раніше ніж через 30 днів з моменту опублікування і діє протягом одного року з дати набрання чинності. Якщо за один місяць до закінчення строку дії цього договору жодна із сторін не повідомить письмово іншій стороні про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строку.
Судом також встановлено, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 02.12.2003, що підтверджується інформацією, яка отримана судом 21.01.2026 з Єдиного державного демографічного реєстру.
На квартиру за адресою: АДРЕСА_1 відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 , основним квартиронаймачем вказана ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 .
Відповідно до довідки та розрахунку заборгованості за надані послуги з постачання централізованого опалення гарячої води та теплової енергії за вищевказаною квартирою, заборгованість перед позивачем за період з 01.01.2018 по 30.11.2025 складає 47064,82 грн, яку відповідачка не оплачує.
Відповідно до ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд вважає позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Так, суд виходить з того, що в силу вищевикладених вимог чинного законодавства споживачем житлово-комунальних послуг є власник нерухомого майна або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна (наймач) і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб.
Сторонами не надано доказів на підтвердження права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . 
Водночас, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрована у вказаній квартирі з 2003 року та відповідно до положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є споживачем житлово-комунальних послуг та, як наслідок, зобов`язана здійснювати оплату за фактично отримані послуги з постачання централізованого опалення, постачання гарячої води та теплової енергії.
Заперечуючи проти позовних вимог представник відповідачки зазначає про відсутність договірних відносин між сторонами справи, акцентуючи увагу на відсутності договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг у письмовій формі.
Вирішуючи спір, суд вважає необхідним зауважити, що взагалі відсутність відповідного письмового договору між споживачем житлово-комунальних послуг та їх виконавцем не є підставою для відмови у стягненні заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, оскільки згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов`язки, і такою дією є реальне надання послуг та їх отримання відповідачем.
Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц та від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16 щодо обов`язковості сплати комунальних послуг незалежно від наявності договору.
Крім того, як зазначалось раніше, згідно з ч. 7 ст.14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до дати обрання співвласниками багатоквартирного будинку однієї з моделей організації договірних відносин, визначених частиною першою цієї статті, та/або досягнення згоди з виконавцем про розмір плати за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної комунальної послуги, між виконавцем відповідної комунальної послуги та кожним співвласником укладається публічний договір приєднання відповідно до вимог частини п`ятої статті 13 цього Закону.
В свою чергу ч.5 ст.13 даного Закону встановлено, що в разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.
Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги.
Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема, факт отримання послуги (п.13 Правил № 830 від 21.08.2019).
02.10.2021 Концерн «Міські теплові мережі» оприлюднив на власному офіційному веб-сайті (можна знайти у вільному доступі в мережі Інтернет за посиланням http//teploseti.zp.ua) індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії, що є публічним договором приєднання.
Доказів обрання співвласниками багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 однієї з моделей організації договірних відносин, визначених ч.1 ст.14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», сторонами суду не надано, у зв`язку з чим в силу положень ч.5 ст.13, ч.7 ст.14 вказаного Закону між Концерном «Міські теплові мережі» та відповідачкою з 01.11.2021 вважається укладеним типовий індивідуальний договір №601319266 про надання послуги з постачання теплової енергії, в силу якого відповідачка зобов`язана щомісячно оплачувати вказану послугу.
Факт надання послуги з постачання теплової енергії до житлового будинку АДРЕСА_2 , в якому знаходиться квартира, в якій зареєстроване місце проживання відповідачки, підтверджується рішеннями виконавчого комітету Запорізької міської ради про початок та закінчення опалювального сезону, відповідно до яких позивачем було розпочато і закінчено опалювальний сезон в м. Запоріжжі. Зазначені рішення знаходяться в загальнодоступному місці, а саме на офіційному сайті Запорізької міської ради.
Також суд виходить з того, що квартира, в якій зареєстровано місце проживання відповідачки ОСОБА_1 , знаходиться в багатоквартирному житловому будинку, який має єдину централізовану мережу теплопостачання, з приводу неналежної якості послуг з постачання теплової енергії або її відсутності у спірний період відповідачка до позивача не зверталась, не висувала позивачу претензій та скарг з приводу встановлених тарифів, факт отримання вказаних послуг відповідачкою не спростовано, за спожиті послуги нараховувалась помісячна плата, однак відповідачка оплату не здійснювала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість.
Відомостей про те, що відповідачка ОСОБА_1 у спірний період надавала виконавцю комунальних послуг у паперовій або електронній формі необхідні документи, що підтверджують її відсутність у житловому приміщенні, в якому вона є споживачем, суду не надано.
Наданий позивачем розрахунок заборгованості за спірний період складений з чітким зазначенням нарахованих і сплачених сум, окремо вказані суми заборгованості за кожен місяць та за надані послуги. Вказаний розрахунок проведений у відповідності до вищевикладених вимог діючого законодавства. Доказів, які б спростовували цей розрахунок, суду не надано, тому суд приймає його за основу при винесенні судового рішення.
Скрутне матеріальне становище, воєнний стан не звільняє відповідачку ОСОБА_1 від обов`язку сплачувати вартість наданих житлово-комунальних послуг, та відповідно, не є підставою для відмови у задоволенні позову у цій справі. 
Що стосується строку позовної давності, то слід зазначити наступне.
Згідно положень ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України).
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).
Як встановлено судом, позивач звернувся до суду із вказаним позовом 20.01.2026, позовні вимоги заявлені щодо стягнення заборгованості за період з 01.01.2018 по 30.11.2025.
Законом України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Зазначений закон набрав чинності 02.04.2020.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин, який неодноразово продовжувався постановами Кабінету Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 за №651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 відмінений з 24.00 годин 30.06.2023
Таким чином, строки позовної давності по заборгованості, що виникла станом на 02.04.2020 року призупинились та після скасування карантину продовжуватимуться ще на строк його дії.
В даному випадку, станом на 02.04.2020 року строки позовної давності по заборгованості, яка виникла в січні 2018 року, не сплинули.
Крім того, 24.02.2022 в Україні було введено воєнний стан відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який в подальшому було неодноразово продовжено та дії на час ухвалення даного рішення.
Законом України від 15.03.2022 № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-ІХ) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17.03.2022.
Надалі Законом України від 08.11.2023 № 3450-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» (далі - Закон № 3450-ІХ) пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30.01.2024.
Законом України №4434-IX від 14.05.2025 «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» виключено п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України. Вказаний Закон набрав чинності 04.09.2025.
Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк позовної давності був продовжений від початку воєнного стану до 29.01.2024, а після 30.01.2024 перебіг такого строку зупинився і такий стан тривав до 04.09.2025.
Отже доводи представника відповідача про те, що позовна давність за вимогами за період з 01.01.2018 до 20.11.2023 сплинула є помилковими.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що Концерн «Міські теплові мережі» звернувся з позовом з дотриманням строків позовної давності та наявні підстави для стягнення заборгованості за весь визначений позивачем період з 01.01.2018 по 30.11.2025 у в повному розмірі 47064,82 грн.
На підстав всього вищевикладеного суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити повністю.
Вирішуючи заяву представника відповідачки про розстрочення виконання цього рішення, суд виходить з такого.
Відповідно до п.2 ч.7 ст.265 ЦПК України у разі необхідності в резолютивній частині рішення суду також вказується про надання відстрочення або розстрочення виконання рішення.
Згідно зі ст.124,129 Конституції України, ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.
Згідно з ч.1 ст.33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.
Відповідно до ст.435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення. Підставою для цього є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
Так, суд враховує, що відповідачка у шлюбі не перебуває, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , самостійно виховує та утримує дитину, офіційно не працевлаштована, у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану перебуває разом з сином під захистом у Республіці Болгарія.
Виходячи із завдань цивільного судочинства, принципів верховенства права, справедливості, пропорційності, оцінивши повідомлені відповідачем обставини, скрутне матеріальне становище, враховуючи розмір заборгованості (47064,82 грн), підстави та період її виникнення, загальну економічну ситуацію в країні, в т.ч. пов`язану із воєнним станом в Україні, суд вважає їх такими, що істотно ускладнюють виконання судового рішення, у зв`язку з чим заяву представника відповідача слід задовольнити та розстрочити відповідачу виконання цього рішення суду на 12 (дванадцять) місяців з дня ухвалення такого рішення шляхом погашення заборгованості щомісячно рівними частинами по 3922,07 грн.
Крім того, згідно з ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору в сумі 2622,40 грн, що підтверджується двома платіжними інструкціями: №12878 від 16.12.2025 на суму 2422,40 грн та №211 від 13.01.2026 на суму 240,00 грн.
Керуючись ст.2, 4, 5, 12, 13, 76-82, 89, 141, 258, 263-265, 435 ЦПК України,
У Х В А Л И В :
Позов Концерну «Міські теплові мережі» задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Концерну «Міські теплові мережі» (місцезнаходження: м. Запоріжжя, вул. Героїв полку «Азов», буд.137, код ЄДРПОУ 32121458) заборгованість з централізованого опалення та гарячого водопостачання, постачання теплової енергії за період з 01.01.2018 по 30.11.2025 в сумі 47064 (сорок сім тисяч шістдесят чотири) гривні 82 копійок.
Виконання рішення суду в цій частині розстрочити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на 12 (дванадцять) місяців з дня ухвалення рішення рівними частинами по 3 922 (три тисячі дев`ятсот двадцять дві) гривні 07 копійок щомісячно.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Концерну «Міські теплові мережі» (місцезнаходження: м. Запоріжжя, вул. Героїв полку «Азов», буд.137, код ЄДРПОУ 32121458) судові витрати по сплаті судового збору 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) гривні 40 копійок.
Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя         М.В.Сидорова