ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 546/1084/24  Номер провадження 22-ц/814/961/26	Головуючий у 1-й інстанції Лівер І. В.  Доповідач ап. інст. Чумак О. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 березня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої судді: Чумак О.В.,
суддів: Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І. 
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_1 , 
на рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 02 вересня 2025 року, ухвалене суддею Лівер І.В.
по справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
В С Т А Н О В И В:
У жовтні 2024 року АТ «Універсал Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22.05.2019 відповідач ОСОБА_1 , звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 22.05.2019. 
Положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з умовами, тарифами, таблицею обчислення загальної вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складає договір про надання банківських послуг. 
Підписавши анкету-заяву, відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вказаних документів, що складають договір, та зобов`язався виконувати його умови. 
На підставі укладеного договору відповідач отримав кредит в розмірі 25000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_1 . 
У зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань, станом на 30.04.2023 у нього утворилася заборгованість у розмірі 34120,08 грн., яка складається із загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту). 
У зв`язку з тим, що відповідач ухиляється від виконання зобов`язання, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 02 вересня 2025 року позов Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 25574,41 грн. 
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» судові витрати у розмірі 2269,49 грн.
Рішення суду мотивоване тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів узгодження між сторонами розмір відсотків та порядок їх сплати, проте вони були включені позивачем у тіло кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості, тому внесені відповідачем кошти, які позивач зараховував для погашення відсотків підлягають зарахуванню в рахунок погашення боргу.
З виписки про рух коштів по картці відповідача від 26.11.2024 вбачається, що відповідачем з 01.06.2020 по 01.02.2023 було сплачено відсотків в загальному розмірі 8545,67 грн., таким чином з урахуванням того, що розмір та сплату відсотків сторонами погоджено не було, тому розмір тіла кредиту становить 25574,41 грн. (34120,08 грн. - 8545,67 грн.).
Не погодившись з вказаним рішенням суду його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , просив його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задовоенні позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга обгрунтована тим, що позивач, в порушення вимог ст. 83 ЦПК України, більшість доказів по справі надав не з позовною заявою, а з відповіддю на відзив, при цьому не вказавши поважних причин неподання даних доказів разом з позовом.
Також зазначено, що наявність невиконаних зобов`язань відповідача щодо повернення кредиту позивач обґрунтовує розрахунком заборгованості, який починається з 25.12.2021, в той час як анкету-заяву до договору про надання банківських послуг підписано 22.05.2019. Позивач до відповіді на відзив долучив деталізовану виписку про рух коштів по картковому рахунку відповідача за період з 24.07.2019 по 11.07.2024, тобто АТ «Універсал Банк» не надав інформації про рух коштів за період з 22.05.2019 по 23.07.2019.
Суд першої інстанції безпідставно залишив поза увагою наданий відповідачем конттрозрахунок, з якого вбачається відсутність заборгованості, мотивувавши свої висновки лише тим, що у вказаному контррозрахунку суми не відповідають виписці щодо руху коштів, тобто суд послався лише на докази сторони позивача.
Відзиву на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, до суду апеляційної інстанції не надходило.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення місцевого суду повною мірою відповідає вказаним вимогам.
Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, 22.05.2019 ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву до договору про надання банківських послуг АТ «Універсал Банк».
В анкеті-заяві зазначено, що ОСОБА_1 згодний з тим, що дана анкета-заява разом з умовами і правилами, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складає договір про надання банківських послуг, укладання якого він підтверджує та зобов`язується виконувати його умови. Зазначив про розуміння права банка змінювати кредитний ліміт, про що він буде повідомлений у мобільному додатку. 
В даній анкеті-заяві ОСОБА_1 засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем: НОМЕР_2, що буде використовуватись для накладання удосконаленого електронного підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно з договором. 
У цій заяві-анкеті не зазначено ні про кредитний ліміт, ні вид картки, яку бажав отримати відповідач, ні розмір процентної ставки, під яку надається кредит, а містить лише анкетні дані відповідача.
Відповідно до довідки про розмір встановленого кредитного ліміту, відповідачу ОСОБА_1 через мобільний застосунок за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 22.05.2019 за карткою № НОМЕР_1 було встановлені такі кредитні ліміти: 24.07.2019 - 5000 грн., 07.10.2019 - 6000 грн., 17.11.2019 - 7000 грн., 05.12.2019- 8000 грн., 18.01.2020 - 9000 грн., 02.04.2020 - 10000 грн., 11.11.2020 - 25000 грн., 25.03.2021 - 18000 грн., 26.02.2022 - 17666 грн.
Відповідно до розрахунку заборгованості відповідача за договором № б/н від 22.05.2019, загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) складає 34120,08 грн. з періодом нарахування з 25.12.2021 по 11.07.2024 із застосуванням процентної ставки в розмірах 37,2 % та 19,2 %.
Згідно з даними виписки по рахунку ОСОБА_1 про рух коштів по картці за період з 24.07.2019 по 02.02.2023, сума витрат складає 455321,51 грн., сума зарахувань за даний період - 421201,43 грн.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому зазакономнадані відповідні пільги.
За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Універсал Банк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Звертаючись до суду з даним позовом АТ «Універсал Банк» зазначило, що сторони обумовили всі істотні умови договору.
Як вбачається з матеріалів справи, 22.05.2019 ОСОБА_1 підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг в якій він погодився, що ця анкета-заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг.
В даній анкеті-заяві ОСОБА_1 просив відкрити йому поточний рахунок та встановити кредитний ліміт на суму, вказану в додатку, відповідно до умов договору.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що надані позивачем Умови і правила обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів, Загальні умови випуску та обслуговування платіжних карток (Monobank), яка набула чинності з 26.04.2019 року, тарифи та паспорт споживчого кредиту «Чорна картка monobank» не свідчать про узгодження між сторонами всіх істотних умов договору, зокрема щодо розміру процентів за користування кредитними коштами, оскільки вони не містять підпису позичальника ні особистого, ні електронного, що спростовує твердження позивача, що вказані документи є частиною кредитного договору, що укладено в електронному вигляді, та виключає підстави для застосування правил частини першої статті 634 ЦК України.
Звертаючись до суду з даним позовом позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за тілом кредиту станом на 11.07.2024 у сумі 34120,08 грн.
На підтвердження вказаних вимог позивачем надано розрахунок заборгованості, з якого вбачається, що вказана сума заборгованості включає в себе заборгованість за нарахованими відсотками за ставками 37, 2% та 19,2 %. 
Разом з тим, оскільки анкета - заява підписана ОСОБА_1 не містить умов щодо розміру процентів, в матеріалах справи відсутні будь-які інші письмові докази які б містили узгодження між ним та позивачем розміру та порядку сплати процентів, тому підстави для їх стягнення відсутні.
Окрім того, поданий позивачем розрахунок не є достатнім доказом у розумінні приписів ст. 80 ЦПК України.
Сам розрахунок заборгованості є внутрішнім документом банку та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи видавалися відповідачу кредитні кошти, в зазначеному в позові розміру, на який строк, а також, зробити висновок, що ця заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору від 22.05.2019, та неможливо встановити, які саме умови спірного договору порушені відповідачем.
Долучений позивачем розрахунок взагалі не містить даних щодо посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, тобто складений з порушенням вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», а тому є неналежним доказом.
Відповідно до постанови Касаційного Цивільного Суду Верховного Суду по справі № 200/564/7/18 від 16 вересня 2020 року встановлено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
У постанові Верховного Суду від 31 травня 2022 року у справі № 194/329/15 зазначено, що виписка з особового рахунку може бути належним доказом заборгованості відповідача за кредитом, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). 
Згідно із статтею 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України).
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Дослідивши надану позивачем виписку по рахунку ОСОБА_1 , суд першої інстанції встановив, що за період з 24.07.2019 по 02.02.2023 загальна сума витрат становить 455321,51 грн., а сума зарахувань ним на рахунок складає 421201,43 грн.
З огляду на те, що матеріалами справи не підтверджено факту узгодження сторонами розміру та порядку стягнення процентів за користування кредитними коштами, проте з виписки по рахунку ОСОБА_1 вбачається списання відсотків в загальному розмірі 8545,67 грн., тому суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про зарахування внесених позивачем коштів в рахунок погашення боргу та встановив, що розмір тіла кредиту, який підлягає до стягнення становить 25574,41 грн.
Наданий відповідачем контрозрахунок не відповідає матеріалам справи, а саме виписці щодо руху коштів по картці відповідача, а тому суд першої інстанції обгрунтовано не прийняв його до уваги.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивач, в порушення вимог ст. 83 ЦПК України, більшість доказів по справі надав не з позовною заявою, а з відповіддю на відзив колегія суддів до уваги не приймає з наступних підстав.
Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
Відповідно до ч. 1 ст. 179 ЦПК України у відповіді на відзив позивач викладає свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень і мотиви їх визнання або відхилення.
Відповідно до ч. 3 ст. 179 ЦПК України до відповіді на відзив застосовуються правила, встановлені частинами третьою - п`ятою статті 178 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 5 ст. 178 ЦПК до відзиву додаються:
1) докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем;
2) документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.
Отже, відповідно до ч. 3 чт. 179 ЦПК України до відповіді на відзив застосовуються правила, встановлені частинами третьою - п`ятою статті 178 ЦПК України, а саме ч. 5 ст. 179 ЦПК України передбачено можливість долучення доказів до відзиву а тому такі докази також можуть бути долучені до відповіді на відзив на позовну заяву.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно прийняв докази які були долучені до матеріалів справи разом з відповіддю на відзив на апеляційну скаргу, оскільки такі докази мали бути подані разом з позовною заявою та клопотань про неможливість подачі вказаних доказів разом з позовом позивач не заявляв, є необґрунтованими.
Інших доводів, які б спростовували висновки місцевого суду або вказували на порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права апеляційна скарга не містить.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який повно встановивши фактичні обставини справи, правильно застосував норми процесуального права та постановив рішення, яке відповідає закону, тому підстави для задоволення даної апеляційної скарги відсутні.
Отже, враховуючи вищевказане, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 02 вересня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.В. Чумак

Судді Ю.В. Дряниця

Л.І. Пилипчук