ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

16 квітня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/2947/25	
Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),
суддів: Головко О.В., Суховарова А.В., 
розглянувши в письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 04 липня 2025 року (суддя Чернова Ж.М.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому позивач просить:
- зобов`язати ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, зарахувати, до вислуги років, що дає право на призначення пенсії відповідно до ст.86 Закону України «Про прокуратуру» весь період його роботи в органах прокуратури на прокурорських посадах, а саме з 04.01.2006 по 13.04.2025 та весь період його проходження служби в органах внутрішніх справ України з 17.08.1998 по 15.12.2005 включно;
- визнати протиправним Рішення №083950019572 від 18.02.2025 ГУ ПФУ в Дніпропетровській області щодо відмови у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до ст.86 Закону України «Про прокуратуру» на підставі довідки про заробітну плату №21-28 від 24.01.2025, виданої Запорізькою обласною прокуратурою та про переведення на цей вид пенсії; 
- зобов`язати ГУ ПФУ в Дніпропетровській області призначити пенсію за вислугу років відповідно до ст.86 Закону України «Про прокуратуру» на підставі довідки про заробітну плату №21-28 від 24.01.2025 виданої Запорізькою обласною прокуратурою та перевести його на цей вид пенсії з дати ухвалення судового Рішення по справі.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про прокуратуру», звернувся із заявою до органів Пенсійного Фонду України із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» та про перехід з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років, однак рішенням ГУ ПФУ в Дніпропетровській області №083950019572 від 18.02.2025 йому відмовлено в проведенні перерахунку пенсії за віком, а саме «Перехід на інший вид пенсії», вважаючи таку відмову необґрунтованою і безпідставною та такою, що порушує його право.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 04.07.2025 адміністративний позов задоволено частково; визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області № 083950019572 від 18.02.2025 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до ст.86 Закону України «Про прокуратуру»; зобов`язано ГУ ПФУ в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.02.2025 та прийняти вмотивоване рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні; в іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідно до вимог ст.311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.
Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 позивач у справі, перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Запорізькій області та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
11.02.2025 позивач завернувся до ГУ ПФУ в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» та про перехід з пенсії по інвалідності на пенсію зв вислугу років, ця заява за принципом екстериторіальності була розглянута ГУ ПФУ в Дніпропетровській області та рішенням від 18.02.2025 №083950019572 позивачу відмовлено в проведенні перерахунку пенсії, а саме «Перехід на інший вид пенсії» відповідно до Закону України «Про прокуратуру».
Відповідно до рішення від 18.02.2025 №083950019572, право на пенсію за вислугу років мають прокурори незалежно від віку. При призначенні пенсії враховується лише стаж роботи на посаді прокурора ч.6 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» з 01.10.2020 – 25 років, у тому числі на посаді прокурорів не менше 15 років. 
Загальний стаж заявника становить:
стаж на посаді прокурора – 18 років 11 місяців 28 днів;
загальний стаж 24 роки 4 місяці 13 днів. 
Довідки про розмір заробітної плати (грошового забезпечення) під час призначення пенсії враховуються в розмірах за останньою займаною посадою прокурора, встановлених на момент виникнення права на перерахунок пенсії за вислугу років. 
Як вбачається з матеріалів справи відповідачем до страхового стажу позивача не зараховано період служби в органах внутрішніх справ України з 01.01.2004 по 15.12.2005, період військової служби з 17.08.1998 по 31.12.2003 та період навчання в Запорізькому юридичному інституті Міністерства внутрішніх справ України з 01.09.1998 по 21.06.2022.
Саме вищезазначені дії відповідача обумовили звернення позивача до суду із цим позовом за захистом свого порушеного права.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII (далі Закон №1697-VII).
Положеннями ст.86 Закону №1697-VII визначено підстави та порядок призначення пенсії за вислугу років.
За змістом ч.1 ст.86 Закону №1697-VII прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.
Відповідно до ч.2 ст.86 Закону №1697-VII пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.
Згідно з ч.6 ст.86 Закону №1697-VII до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на посадах прокурорів (в тому числі адміністративних) органів прокуратури, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; у науково-навчальних закладах Офісу Генерального прокурора працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Тренінговому центрі прокурорів України; на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання; відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.
Таким чином, норми ч.6 ст.86 Закону №1697-VІІ передбачають зарахування до стажу часу роботи особи на посадах державних службовців за наявністю у особи вищої юридичної освіти.
За змістом ч.8 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» право на пенсію за вислугу років мають особи, які безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працюють в органах прокуратури чи в науково-навчальних закладах Офісу Генерального прокурора, а також особи, звільнені з прокурорських посад органів прокуратури за станом здоров`я, у зв`язку з ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, в якому особа обіймає посаду, або у зв`язку із скороченням кількості прокурорів, у зв`язку з обранням їх на виборні посади в органах державної влади чи органах місцевого самоврядування. Ветеранам війни, які мають необхідний стаж роботи для призначення пенсії за вислугу років, така пенсія призначається незалежно від того, чи працювали вони в органах прокуратури перед зверненням за призначенням пенсії.
За частиною 13 статті 86 Закону №1697-VII, пенсії за вислугу років відповідно до цієї статті призначаються, перераховуються і виплачуються уповноваженими на це державними органами.
Таким чином, необхідною умовою для призначення пенсії за вислуги років є наявність на день звернення необхідного стажу роботи, що зараховується до вислуги років у розмірі 25 років, з якого обов`язкова наявність стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.
Судом встановлено, що рішенням ГУ ПФУ в Дніпропетровській області 18.02.2025 №083950019572 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років на підставі статті 86 Закону України «Про прокуратуру», з огляду на те, що згідно наявними документами стаж по вислузі років складає 24 роки 4 місяці 13 днів (з необхідних 25 років), в тому числі 18 років 11 місяців 28 дні робота на посадах прокурорів.
Спірним у цій справі є наявність у позивача необхідної вислуги років 25 років, яка б давала позивачу можливість реалізувати своє право на призначення пенсії відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру».
Щодо того що до вислуги років, яка дає право на призначення пенсії відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» відповідачем не зараховано період служби в органах внутрішніх справ України з 01.01.2004 по 15.12.2005, посилаючись на те, що для зарахування періоду служби в органах внутрішніх справ України з 01.01.2004 по 15.12.2005 відсутні підстави, оскільки довідка про проходження військової служби та сплачені суми страхових внесків за визначений період позивачем не надана, колегія суддів вважає зазначити наступне.
Страховий стаж - це період, протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом, і за який сплачено страхові внески(стаття 1 Закону № 1058).
За приписами статті 24 Закону № 1058 страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
З 1 січня 2004 року органи пенсійного фонду ведуть Реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування форми ОК-5, однак у спірному рішенні не зазначено, за яких підстав такий облік не був врахований першим відповідачем, а також не зазначено, чи сплачувалися чи ні страхові внески за спірний період, за даними першого відповідача. У будь-якому випадку, суд зазначає, що фактично, внаслідок невиконання обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.
Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 01 листопада 2018 року у справі № 199/1852/15-а та від 31 жовтня 2019 року у справі № 266/1994/17.
Відтак, у даному випадку позивач не може нести відповідальність за неналежне виконання своїх обов`язків зі сплати страхових внесків, якщо вони не були сплачені.
Відповідно до ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11. 1991 №1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Трудова книжка позивача серії НОМЕР_1 від 15.12.2005 містить записи щодо роботи позивача у спірний період, який також підтверджується послужним списком, довідкою ГУ МВС України в Запорізькій області від 21.03.2024 №1/243.
Отже колегія суддів вважає правомірним висновок суду, що період служби в органах внутрішніх справ України з 01.01.2004 по 15.12.2005 має бути зарахований до стажу позивача.
Щодо періоду навчання позивача, який відповідачем не зараховано в Національній академії внутрішніх справ у період з 01.09.1998 по 21.06.2002, колегія суддів вважає зазначити наступне.
Матеріали справи свідчать, що позивач навчався та закінчив у 2002 році Національну академію внутрішніх справ України і отримав повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» та здобув кваліфікацію юриста, що підтверджується безпосередньо наявною копією диплома серії НОМЕР_2 від 21.06.2002.
Відповідно до додатку до диплому про вищу освіту НОМЕР_2 від 21.06.2002, копія якого міститься в матеріалах справи, тип (вид) програми освітньо-професійна програма підготовки спеціаліста; термін навчання 4 роки; форма навчання денна; дата вступу 01.09.1998 дата випуску 21.06.2002.
Отже, з 01.09.1998 до 21.06.2002 позивач навчався на денній формі навчання в спеціалізованому навчальному закладі МВС України.
Колегія суддів зазначає про необхідність зарахування до стажу позивача, що дає право на отримання пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», строк навчання у Національній академії внутрішніх справ у загальну вислугу (стаж) та стаж роботи на посадах прокурора з огляду на таке.
Згідно частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (в редакції, чинній на час навчання позивача) військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній з захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам до загального стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Частиною 3 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено види військової служби, а саме:
- строкова військова служба;
- військова служба за контрактом солдатів і матросів, сержантів і старшин;
- військова служба за контрактом прапорщиків і мічманів;
- військова служба (навчання) за контрактом курсантів (слухачів) вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають кафедри військової підготовки (факультети військової підготовки, відділення військової підготовки, інститути військової підготовки) з програмами підготовки на посади осіб офіцерського складу;
Далі - вищі навчальні заклади, які мають військові навчальні підрозділи.
- військова служба за контрактом осіб офіцерського складу;
- військова служба осіб офіцерського складу за призовом;
- кадрова військова служба осіб офіцерського складу, зарахованих до Збройних Сил України та інших військових формувань до запровадження військової служби за контрактом.
Частиною 2 статті 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачалося, що громадяни, які прийняті на військову службу і навчаються у вищих військових навчальних закладах або вищих навчальних закладах, де є військові навчальні підрозділи, і не мають звань прапорщиків або мічманів та офіцерського складу, є курсантами, а ті, які мають такі звання, - слухачами.
Відповідно постанови КМУ «Про створення єдиної системи військової освіти» від 15 грудня 1997 року №1410 (в редакції, чинній на час навчання позивача) затверджено перелік вищих навчальних закладів, що входять до єдиної системи військової освіти, в абзаці 1 п.3 якого (переліку) включено вищі навчальні заклади МВС, зокрема Національна академія внутрішніх справ, в якій навчався позивач.
Колегія суддів зазначає, що з аналізу наведених вище норм слідує, що час навчання позивача в Національній академії внутрішніх справ, яка відноситься до вищих навчальних закладів, що входять до єдиної системи військової освіти, відповідно до приписів ч. 3 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», слід вважати військовою службою.
Крім того, відповідно до частин 2 та 3 статті 18 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 №565-ХІІ (в редакції, яка діяла на час навчання позивача у навчальному закладі системи МВС України), особи, прийняті на службу до міліції, в тому числі слухачі й курсанти шкіл міліції, які перебувають на військовому обліку, на час служби знімаються з нього і перебувають у кадрах Міністерства внутрішніх справ України. Навчання у школах Міністерства внутрішніх справ України після здобуття середньої освіти прирівнюється до проходження військової служби.
Наказ Міністра внутрішніх справ України №62 від 14.02.2008 «Про затвердження Положення про вищі навчальні заклади Міністерства внутрішніх справ України» визначає, що статус «курсант» надається особам рядового та молодшого начальницького складу органів внутрішніх справ (військовослужбовцям, що не мають звань офіцерів), які навчаються у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України.
У відповідності до положень п. 3 ч. 1 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби вважається день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних.
Згідно з положеннями ч. 2 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Системний аналіз вищенаведених нормативних приписів дозволяє стверджувати, що навчання у Національній академії внутрішніх справ, зокрема, у період з 1998 по 2002 роки, прирівнюється до проходження військової служби.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів звертає увагу на те, що оскільки у період з 01.09.1998 по 20.06.2002 позивач навчався в у Національній академії внутрішніх справ і такий час навчання, у відповідності до вищевикладених правових норм, прирівнюється до військової служби, то він підлягає зарахуванню до вислуги років у порядку статті 86 Закону № 1697-VІІ.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що відповідач безпідставно не зарахував до стажу роботи позивача, який надає йому право на призначення пенсії за вислугою років строк навчання 01.09.1998 по 20.06.2002, та як наслідок неправильно обрахував його загальний стаж роботи за вислугою років.
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку що належним способом захисту та відновлення прав позивача у цій справі буде зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.02.2025 щодо призначення пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру», з урахуванням висновків, сформульованих судом у даному рішенні.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Керуючись статтями 241-245, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 липня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова 

суддя О.В. Головко 

суддя А.В. Суховаров