Справа № 946/799/26 
Провадження № 3/946/383/26

У К Р А Ї Н А
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
Іменем України

07 квітня 2026 року         м. Ізмаїл 
Суддя Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Яковенко І.І., за участю секретаря судового засідання Калєвої С.С., притягуваного ОСОБА_1 , захисника Бірюкова А.М., потерпілої ОСОБА_2 , представника потерпілої Федькович Г.В., розглянув справу про адміністративне правопорушення відносно
ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Москва Російської Федерації, громадянина України, ФОП, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ,
за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП),

встановив:
20.01.2026 близько 20:00 год. ОСОБА_1 , знаходячись за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_3 , у присутності малолітніх дітей вчинив сварку зі своєю дружиною ОСОБА_2 , під час якої кричав на неї, ображав, принижував, тим самим вчинив домашнє насильство психологічного характеру, внаслідок чого була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст.173-2 КУпАП.
Притягуваний ОСОБА_1 у судовому засідання вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав та пояснив, що 20.01.2026 його дружина ОСОБА_2 підняла питання щодо виїзду за кордон, але оскільки він являється підприємцем, йому необхідно було узгодити деякі питання. ОСОБА_2 боялась дронових атак на місто, тому хотіла виїхати за кордон. В ході спілкування вони підвищували голос, внаслідок чого вона в якийсь момент сказала, що має намір розлучитися. Він зазначив, що не ображав дружину, не принижував її, а лише спілкувався на підвищеному тоні. З його слів, ініціатором сварок завжди була дружина, оскільки вона дуже емоційна. У 2022 – 2023 роках у них у родині вже виникали подібні проблеми й вони з дружиною навіть розходилися на деякий час. ОСОБА_1 проживала за кордоном у своєї матері. Після слів ОСОБА_2 стосовно розлучення, він вийшов на балкон, де був облаштований його кабінет, трохи поміркував, заспокоївся, повернувся до дружини й сказав їй, що якщо вона дійсно має бажання розійтися, то він збере свої речі та залишить її, при цьому зазначив, що не зможе допомагати їй фінансово, оскільки на той момент накопичилися певні проблеми, які потребували скорішого вирішення. Однак вони поговорили й вирішили, що погарячкували. Згодом після сварки ОСОБА_2 попросила гроші, начебто, піти кудись погуляти, він зателефонував їй спитати щодо вечері, однак дружина повідомила, що вона більше не повернеться, що вона його боїться і звернеться у відповідний фонд щодо надання допомоги. Він одразу звернувся до поліції, щоб встановити місцезнаходження дружини та дітей. Після цього до нього прийшли працівники поліції, надали йому документи, які він мав підписати, однак він одразу зазначив, що не згоден із протоколом та вину свою не визнає. У березні цього року йому написала дружина з проханням не старатися для неї й сказала, що ніхто не повинен дізнатися про їх спілкування. Він також пояснив, що згідно виписок по банківським картам, які він надав, він витратив на родину близько 200 000 грн. Притягуваний також зазначив про те, що дружина має намір виїхати за кордон, свідчать скріншоти переписок. Метою усиновлення двох дітей його дружини було те, щоб всі діти були під одним прізвищем та у нього була можливість виїхати із родиною за кордон. На теперішній час він спілкується як з дружиною, так і з дітьми.
Також до суду надійшло письмове клопотання захисника Бірюкова А.М., в якому він просить закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення, пославшись на те, що рапорт поліції наданий в якості, яка унеможливлює його дослідження та використання як доказ; заява від 06.02.2026 про розгляд справи без участі ОСОБА_1 була підписана ним під тиском і в результаті введення в оману, що свідчить про відсутність неупередженості працівників поліції; поліція не взяла до уваги той факт, що в протоколі ОСОБА_1 не визнав вини, не дослідила та не прийняла жодних доказів, які ОСОБА_1 готовий був надати, а також фактично єдиною підставою складання протоколу виступила заява дружини, яка, в свою чергу, не містить жодних доказів на підтвердженням викладених обставин. Захисник зазначає, що ОСОБА_1 не заперечує, що 20.01.2026 між ним та його дружиною ОСОБА_2 сталася сварка, оскільки подружжя вкотре обговорювало можливість виїзду родини за кордон, на чому тривалий час наполягала саме дружина, а ОСОБА_1 , у свою чергу, розглядав таку можливість, проте пояснював дружині, що це має бути зважене рішення, якому має передувати здійснення фінансових накопичень, психологічна підготовка дітей тощо. Проте того вечора ОСОБА_2 сказала, що її все це не цікавить і якщо чоловік не погодиться негайно поїхати за кордон, вона забере дітей та поїде самостійно, що обурило ОСОБА_1 і між сторонами виникла побутова сварка (конфлікт), яка полягала виключно у розмові на дещо підвищеному тоні з обох боків, жодних погроз та/або домашнього насильства не було. Після завершення сварки і спокійного діалогу ОСОБА_1 був переконаний, що конфлікт вичерпаний. Тому коли невдовзі дружина із дітьми просто зникла він був шокований, одразу ж звернувся до органів поліції, яка згодом повідомила, що ОСОБА_2 разом із дітьми перебуває у Львові та через адвоката направила заяву про вчинення домашнього насильства.
Незважаючи на невизнання вини притягуваним ОСОБА_1 , його вина у вчиненні домашнього насильства повністю підтверджується сукупністю доказів, дослідженими в судовому засіданні.
Так, відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці данні встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.
Потерпіла ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснила, що вона є дружиною ОСОБА_1 , з яким вона протягом одинадцяти років зберігала шлюб. 20.01.2026 між нею та чоловіком в черговий раз виникла сварка, почалося все через курточку для її доньки, яку вона хотіла придбати, однак ОСОБА_1 відмовився давати гроші. Після того, що вона для нього зробила, ОСОБА_1 сказав, що вона не є тією жінкою, заради якої він буде старатися, через що вона виявила намір піти від чоловіка та розлучитися з ним. Почувши це, ОСОБА_1 спочатку розмовляв спокійно, потім вони почали говорити на підвищених тонах, а згодом чоловік заявив, що даватиме грошові кошти лише на підгузки та суміші для своїх кровних дітей. Під час сварки у присутності дітей він говорив як втомився від всіх, від неї, від дітей, згадував про її подружню зраду, ображав її. Вона на теперішній час підробляє через Інтернет ресурси, щоб заробити хоч якусь копійку для забезпечення належного побуту. Після 20.01.2026 вона залишилася проживати разом з ОСОБА_1 , а 03.02.2026 між ними знову виникла сварка, оскільки вона попросила чоловіка допомоги, поїхати на фестиваль, однак ОСОБА_1 розлютився, пошкодив картину, тому вона вирішила від нього піти. Питання грошей між ними більше не піднімалося через те, що ОСОБА_1 добре розумів, що вона сама не спроможна заробляти з маленькою дитиною на руках. У той час, коли вони були у сварках притягуваний давав гроші лише на утримання своїх біологічних дітей, за ці ж кошти вона мала оплачувати оренду за житло, вартість якої на той час складала 13 000 грн. Вона зазначила, що ОСОБА_1 також мав бажання виїхати за кордон. З приводу житлових умов вона зауважила, що бувало й таке, що діти спали на підлозі, оскільки не всі орендовані чоловіком квартири були у задовільному стані. Це лише остання трикімнатна квартира на вул.Європейській була в належному стані, де всі діти спали на ліжечках. Після всіх сварок, вона завжди визнавала свою провину, пропонувала чоловіку знайти компроміс, залагодити конфлікт, але остання сварка стала вирішальною. 
Згідно із письмовими поясненнями ОСОБА_2 , її чоловік ОСОБА_1 цинічно заперечує, що вчиняв насильство 20.01.2026 та знущався з неї та їх дітей протягом довгого часу. Те, що ОСОБА_1 називає «сварка» та «конфлікт» насправді були образи та приниження її у присутності дітей, погрози та шантаж лишити її та дітей без засобів до існування. Вона злякалася за себе та за дітей, тому була готова погодитись на будь-що аби не опинитися на вулиці з п`ятьма дітьми, молодшій було тільки 4 місяці на той момент. Після 20.01.2026 вона була в постійній тривозі та страху за себе та за дітей, шукала можливості допомоги і безпечного місця для себе та для дітей. Вона вже давно зверталася до організації «ЖиваЯ» та працювала з психологом, вони допомогли їй виїхати до Львова у притулок громадської організації «Жіночі перспективи», у якому вона з дітьми перебуває до теперішнього часу. Вона зазначила, що ОСОБА_1 дійсно платив за оренду житла та давав певні кошти на продукти, за які мала жити вона разом із новонародженою дитиною та чотирма дітьми підлітками, однак цього вистачало лише на базові потреби та продукти. Що стосується договору оренди трикімнатної квартири на пр. Миру, ОСОБА_2 пояснила, що договір був укладений 12.04.2025 перед розглядом справи про усиновлення, там не було належних умов для проживання. ОСОБА_1 вимагав, щоб вони жили в його однокімнатній квартирі, бо він хоче бачити дитину і не хоче приходити в орендовану квартиру із-за її неналежного стану. 31.10.2025 було укладено договір оренди на трикімнатну квартиру по вул. Європейській з нормальними умовами, але ОСОБА_1 продовжував вчиняти відносно неї та дітей психологічний тиск, неодноразово йшов з дому, залишаючи її з дітьми в розгубленості та страху за майбутнє. Щодо усиновлення її дітей вона зазначила, що ОСОБА_1 обіцяв змінитися, поводитись нормально і тиснув психологічно, що він може загинути на службі, нібито, вони мають його врятувати, переконував, що без нього вона не виживе разом з дітьми. Після усиновлення її дітей він отримав право на відстрочку і звільнився з армії.
Відповідно до даних протоколу про адміністративне правопорушення, 20.01.2026 біля 20:00 год. ОСОБА_1 , знаходячись за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_3 , у присутності малолітніх дітей вчинив сварку зі своєю дружиною ОСОБА_2 , під час якої кричав на неї, ображав, принижував, тим самим вчинив домашнє насильство психологічного характеру, внаслідок чого була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої.
Крім того, вказані обставини справи також підтверджуються даними рапорту чергового інспектора Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області від 06.02.2026; даними заяви ОСОБА_2 про вчинення домашнього насильства, відповідно до якої вона повідомила, що разом із дітьми втекла від ОСОБА_1 , який вчиняв домашнє насильство щодо неї та дітей протягом тривалого часу, просила притягнути ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення домашнього насильства; даними заяви від ОСОБА_3 про вчинення домашнього насильства; письмовими поясненнями ОСОБА_1 , відповідно до яких він проживав разом із дружиною ОСОБА_2 та п`ятьма дітьми, 20.01.2026 він посварився із дружиною на побутовому підґрунті, в ході сварки вони кричали один на одного у присутності дітей, через деякий час дружина забрала дітей і поїхала у невідомому напрямку, в результаті він дізнався, що дружина звернулась до якоїсь організації, що допомагає жертвам домашнього насильства.
Про те, що потерпіла ОСОБА_2 вже тривалий час є жертвою домашнього насильства свідчать дані довідки ГО «ЖиваЯ» (м. Ізмаїл Одеської області), згідно якій протягом останніх двох років ця ГО надавала психологічну підтримку ОСОБА_2 , що була пов`язана із систематичним домашнім насильством щодо неї та її дітей з боку її чоловіка. Наприкінці 2025 року ОСОБА_2 звернулась з проханням знайти притулок для неї та її дітей, оскільки була вже не в змозі терпіти постійні знущання щодо себе та дітей. Наразі вона перебуває у притулку для постраждалих від домашнього насильства жінок та дітей у місті Львові.
Про вказані обставини також свідчать дані довідки ГО «Центр «Жіночі перспективи» від 02.03.2026, згідно якій ОСОБА_2 прибула до притулку цієї ГО для жінок та дітей постраждалих від домашнього насильства разом з п`ятьма дітьми 04.02.2026. ОСОБА_2 повідомила, що втекла з дітьми від чоловіка ОСОБА_1 , який протягом тривалого часу вчиняв домашнє насильство щодо неї та дітей. ОСОБА_2 повідомила, що боялася звертатися до поліції за місцем проживання у м. Ізмаїл через погрози чоловіка, що він має зв`язки і звернення нічого не дадуть, а також через вразливий стан, бо має п`ятеро дітей, молодшій з яких тільки 4 місяці. Після останнього випадку насильства 20.01.2026 прийняла рішення шукати безпечне місце та тікати. ОСОБА_2 та діти в ГО «Центр «Жіночі перспективи» отримують безоплатну психологічну та правничу допомогу щодо захисту та подолання наслідків домашнього насильства, організація буде надавати допомогу доки це буде необхідно. ГО «Центр «Жіночі перспективи» більш ніж 25 років працює у сфері подолання домашнього насильства. Зокрема, ГО надає юридичну та психологічну допомогу постраждалим жінками та їх дітям, проводить навчання для працівників правоохоронних органів, суду, соціальних працівників, бере участь у розробці та моніторингу виконання законодавства, національних та обласних програм. 
Відповідно до ч. 5 ст. 6 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 №2229-VIII (далі – Закон №2229-VІІІ), у здійсненні заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, зокрема виявленні фактів домашнього насильства, наданні допомоги та захисту постраждалим особам, можуть брати участь підприємства, установи та організації незалежно від форми власності, міжнародні організації, громадські об`єднання та іноземні неурядові організації, фізичні особи – підприємці, які відповідають критеріям діяльності суб`єктів, що надають соціальні послуги, а також фізичні особи, які надають соціальні послуги, у тому числі послуги патронату над дітьми.
Враховуючи наведену діяльність ГО «Центр «Жіночі перспективи», то ця організація в силу наведеної норми здійснює заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, а отже є суб`єктом, що здійснює заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, а тому уповноважена на здійснення відповідних заходів, у тому числі щодо забезпечення надання дієвої допомоги та захисту постраждалим особам з урахуванням основних засад запобігання та протидії домашньому насильству, визначених статтею 4 Закону №2229-VІІІ, зокрема, щодо забезпечення отримання соціальних послуг медичної, соціальної, психологічної допомоги.
Відповідно до висновку психолога ГО «Центр «Жіночі перспективи» від 17.02.2026, у ОСОБА_2 виявлено високий рівень тривоги, що може суттєво впливати на емоційний стан, поведінку та фізичне самопочуття; помірну депресію; можливий суттєвий вплив травматичних подій на психоемоційний стан та можливий діагноз посттравматичний (або комплексний посттравматичний) стресовий розлад. За даними цього ж висновку, стан ОСОБА_2 може бути наслідком пережитого домашнього насильства. У зв`язку з викладеним ОСОБА_2 надається психологічна допомога в режимі 1 сесія (50 хв.) у тиждень, згідно з протоколом діагностики травматичних досвідів та підвищеної тривоги. За цим же висновком, у ОСОБА_2 в результаті домашнього насильства спостерігалося також значне зниження рівня життя (згідно з критеріями ВООЗ), а саме: зниження енергійності, негативні переживання, зниження самооцінки, концентрації, зниження повсякденної активності, порушення соціальних зв`язків.
Крім того, під час консультації з психологом 06.02.2026 неповнолітні та малолітні діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , розповіли про систематичні жорстокі поводження з ними з боку притягуваного ОСОБА_1 – як фізичні, так і психологічні, що вбачається з відповідного висновку психолога, яким встановлено негативні наслідки насильства ОСОБА_1 для психологічного здоров`я та розвитку дітей.
Наведені у висновку відомості щодо застосування насильства щодо дітей та щодо потерпілої ОСОБА_2 суд мав можливість перевірити шляхом безпосереднього заслуховування пояснень одного з дітей, а саме малолітнього потерпілого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який у присутності законної представниці – матері ОСОБА_2 – під час судового розгляду пояснив, що раніше він жив у м. Ізмаїлі разом з мамою, татом, братами й сестрою, а на теперішній час він проживає у Львові без тата. Він зазначив, що майже нічого не пам`ятає, але розповів як батько кинув його об стіл, коли вони проживали в трикімнатній квартирі. Він також зазначив, що між його матір`ю й батьком ніколи не було нормальних стосунків, бо батько завжди розпочинав сварки.
Таким чином, наведені у висновку психолога відомості щодо жорстокого поводження притягуваним ОСОБА_1 з неповнолітніми та малолітніми дітьми знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а тому у суду немає підстав недовіряти їм.
У суду також немає підстав недовіряти даним, що містяться у висновку психолога ГО «Центр «Жіночі перспективи» від 17.02.2026 щодо ОСОБА_2 , оскільки вони також повністю співпадають із сукупністю інших доказів, досліджених судом, зокрема, з тим, що це було не спонтанне звернення ОСОБА_2 до вказаної ГО з метою отримання допомоги як постраждалої від домашнього насильства, а внаслідок систематичних насильницьких дій з боку притягуваного, з приводу чого ОСОБА_2 протягом останніх двох років отримувала психологічну підтримку з боку ГО «ЖиваЯ», що підтверджується відповідною довідкою цієї організації. Ці обставини також підтверджуються поясненнями малолітнього потерпілого ОСОБА_4 , а також поясненнями самої потерпілої ОСОБА_2 .
Надані притягуваним ОСОБА_1 документи, визначені як «рецензії на висновки психолога», не спростовують вищезазначені дані, що містяться у тому числі у висновках психологів щодо потерпілих ОСОБА_2 та неповнолітніх і малолітніх дітей, у зв`язку з чим не беруться до уваги судом. Крім того, рецензії на висновки психолога не передбачені нормами КУпАП як вид доказів, що також слугує підставою для не взяття судом їх до уваги при оцінці доказів.
Результатами психологічного обстеження з ОСОБА_1 за вих. №203 від 17.03.2026, якими встановлено, що ОСОБА_1 має середньостатистичні батьківсько-дитячі стосунки, при яких дитина має належний догляд і батько (мати) в достатній мірі задовольняє емоційні і функціональні потреби дитини, також не спростовують вищенаведені дані щодо застосування психологічного насильства ОСОБА_1 щодо потерпілої ОСОБА_2 та дітей.
Свідок ОСОБА_7 під час судового розгляду пояснив, що з притягуваним ОСОБА_1 він перебуває у дружніх стосунках, а з його дружиною ОСОБА_2 йому ніколи не вдавалося знайти спільну мову. Йому відомо, що в родині ОСОБА_8 відбувалися сварки, проте свідком він ніколи не був. З їх родиною вони часто зустрічалися відпочити, з`їздити на риболовлю, на природу. Якось ОСОБА_8 навіть лишали на них своїх дітей коли їздили до м. Харкова. Коли ОСОБА_1 повернувся з армії, він (свідок) разом зі своєю дружиною ОСОБА_9 часто відвідували ОСОБА_1 , приходили до нього в кабінет, розташований в однокімнатній квартирі. Вони також були у них на новосіллі в трикімнатній квартирі, яка була розташована на АДРЕСА_4 . Деколи він зустрічався лише з ОСОБА_1 , а деколи разом з ним була дружина ОСОБА_2 з дітьми. Про події, які відбувалися 20.01.2026, йому нічого невідомо, окрім того, що ОСОБА_2 згодом зникла разом з дітьми.
Свідок ОСОБА_9 під час судового розгляду пояснила, що разом із Хрупіними вони товаришують сім`ями, вони бували у них часто вдома в гостях, їздили разом на пікнік, з притягуваним ОСОБА_1 спілкувалися частіше. У гуртожитку, розташованому по АДРЕСА_5 , який перероблений на квартиру, ОСОБА_1 разом із дітьми лише зареєстрований, але не проживають. Оскільки вона є вчителем української мови, то деколи вона займалася із дітьми ОСОБА_2 . Про стосунки у родині діти ніколи не говорили, вони завжди були добре одягнені, ні в чому не мали потребу. ОСОБА_1 забезпечував усю родину фінансово. Деколи вона чула про сварки від ОСОБА_2 , проте свідком конфліктів вона ніколи не була.
Але зазначені пояснення друзів притягуваного ОСОБА_7 та ОСОБА_9 також не спростовують вищенаведені об`єктивно підтверджені обставини щодо застосування домашнього насильства ОСОБА_1 до своєї дружини та дітей, оскільки ці свідки тільки лише іноді бували в родині притягуваного, частіше бачилися саме з притягуваним, і, що найважливіше, не є членами його родини, а тому їм нічого не може бути відомо про дійсні стосунки в родині ОСОБА_8 . Вони могли отримувати інформацію про це тільки лише зі слів притягуваного ОСОБА_1 , який, будучи кривдником, очевидно мав усі підстави приховувати дійсне своє поводження з членами своєї родини. Також, враховуючи, що вони не були членами родини ОСОБА_8 , очевидно, що діти не мали відповідної довіри до них та такого ступеня близькості у відносинах, щоб розповідати про насильство в їх сім`ї, яке завжди негативно впливає на психіку дітей.
Крім того, пояснення свідків ОСОБА_10 не містять жодних даних про обставини, що мали місце 20.01.2026, тому, а також з урахуванням того, що вони не спростовують встановлені судом обставини щодо застосування домашнього насильства ОСОБА_1 , суд не бере їх до уваги. 
Що стосується наданих ОСОБА_1 даних про витрачання ним на власну сім`ю коштів на її утримання, то це не виправдовує його поведінку щодо психологічного насильства щодо дружини та дітей. Вжиття заходів щодо утримання своєї сім`ї є обов`язком притягуваного як батька та чоловіка жінки, яка доглядає їх спільну новонароджену дитину віком до трьох років, у зв`язку з чим значно обмежена в можливості самостійно заробляти власні кошти, а також перебуває у дуже вразливому стані. В такому стані жінка як ніколи потребує належної уваги, підтримки та відповідного поводження. У розглядуваній ситуації вразливість стану потерпілої поглиблювався також наявністю на утриманні ще чотирьох неповнолітніх та малолітніх дітей.
Надання притягуваним ОСОБА_1 суду для дослідження у відкритому судовому засіданні даних щодо переписки потерпілої з інтимних, особистих та чутливих тем, які жодним чином не стосуються суті розглядуваного протоколу (зокрема, щодо подружньої зради) тільки лише свідчить про наявність у притягуваного бажання встановити та/або посилити контроль над постраждалою, що також підтверджує наявність в розглядуваній ситуації саме домашнього насильства (ознаками якого є патерн контролю з боку кривдника), а не побутового конфлікту. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону №2229-VІІІ, домашнє насильство – діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Пунктом 14 ч. 1 ст. 1 Закону №2229-VІІІ визначено, що психологічне насильство – форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Досліджені судом обставини свідчать про те, що 20.01.2026 стався не лише конфлікт між притягуваним та потерпілою у присутності дітей, а про те, що між ними вже тривалий час наявний умисний патерн контролю з боку притягуваного, заснований на його зловживанні владою і контролю, внаслідок чого постраждала в силу свого вразливого стану опинилася у безвихідному положенні, що обумовлювало її підкорення.
Встановлені судом обставини вказують на те, що у стосунках ОСОБА_8 спостерігається наявним колесо насильства, коли спочатку відбувається наростання напруги у стосунках, постраждала відчуває страх та потребу «задобрити» кривдника, віддалити наступний випадок насильства; далі стається випадок (інцидент) насильства у формі звинувачень, погроз, принижень, залякувань та ін.; після цього – спустошення, коли кривдник і постраждала дистанціюються, шкодують себе, кривдник звинувачує постраждалу, заперечує, що було насильство або каже, що постраждала перебільшує; і наостанок – заспокоєння (медовий місяць), коли кривдник вибачається, обіцяє, що більше ніколи такого не станеться, випадок насильства «забутий», насильство не повторюється, деякі обіцянки виконуються. Після проходження вказаного кола насильства воно повторюється, з кожним разом все частіше. 
Зокрема, досліджені судом докази свідчать про те, що перед подією, що мала місце 20.01.2026 між притягуваним та потерпілою відбувалося наростання напруги, коли ОСОБА_2 намагалася «задобрити» ОСОБА_1 , визнаючи свою вину у попередніх їх конфліктах, з метою віддалити наступний випадок насильства. 20.01.2026 відбувся саме випадок (інцидент) домашнього насильства, під час якого з боку притягуваного ОСОБА_1 лунали в бік потерпілої ОСОБА_2 звинувачення у тому, що вони з дітьми йому надоїли, вона його не розуміє щодо необхідності підготуватися до виїзду за кордон, що саме вона винувата в таких їх стосунках, після чого він застосував погрози та залякування щодо того, що у випадку розлучення, він не надаватиме відповідну матеріальну допомогу, а сама вона не впорається з п`ятьма дітьми, а також здійснював приниження щодо подружньої зради. При цьому усе це відбувалося у присутності дітей.
На час розгляду справи в суді, суд мав можливість спостерігати вже за станом спустошення, коли притягуваний ОСОБА_1 та постраждала ОСОБА_11 дистанціювалися, шкодують себе, ОСОБА_1 звинувачує ОСОБА_2 , заперечує, що було насильство та каже, що постраждала перебільшує, а між ними відбулася лише побутова сварка щодо виїзду за кордон.
Однак, сукупність усіх вказаних обставин однозначно свідчить про те, що притягуваний ОСОБА_1 вчинив 20.01.2026 саме акт домашнього насильства психологічного характеру, внаслідок чого була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої.
Таким чином, аналіз сукупності усіх досліджених у суді доказів дає змогу суду дійти висновку про наявність адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та про доведеність винності ОСОБА_1 в його вчиненні.
При накладенні адміністративного стягнення на ОСОБА_1 , суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу винного, його майновий стан та обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.
Обставин, які відповідно до ст. ст. 34, 35 КУпАП пом`якшують та обтяжують відповідальність ОСОБА_1 за вчинене ним адміністративне правопорушення, суд не вбачає.
Отже, враховуючи зазначені обставини справи, беручи до уваги особу ОСОБА_1 , суд дійшов висновку про те, що для його виховання в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання нових правопорушень, буде достатнім застосування адміністративного стягнення у виді штрафу, але в максимальному розмірі, оскільки в даному випадку таке стягнення повністю досягне мети його застосування, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для накладення більш суворого стягнення, з числа передбачених санкцією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме таких стягнень, як громадські роботи або адміністративний арешт.
У силу ч. 1 ст. 40-1 КУпАП, з ОСОБА_1 має бути стягнутий судовий збір в розмірі, передбаченому п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» – 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня 2026 року, що складає 665,60 грн.
Керуючись ст. ст. 283 – 285 КУпАП, суд –

постановив:
ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) гривень.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 665,60 грн (шістсот шістдесят п`ять гривень 60 копійок). 
Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом десяти днів з дня її винесення.
Постанова про накладення адміністративного стягнення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги та підлягає зверненню до виконання протягом трьох місяців з моменту її винесення. В разі ж оскарження постанови перебіг строку давності звернення її до виконання зупиняється до розгляду скарги.

СУДДЯ
Ізмаїльського міськрайонного суду      І.І. Яковенко