Справа №442/9462/25 
Провадження №2-а/442/8/2026 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2026 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі: 
головуючого – судді Хомика А.П.,
з участю секретаря судового засідання – Денис Ю.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі в суду м. Дрогобичі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора ВРПП Дрогобицького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області Іваночко Василя Костянтиновича, Дрогобицького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-
встановив :
12.12.2025 представник ОСОБА_1 – адвокат Сащук М.М. звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просить скасувати постанову серія ЕНА № 6251616 від 30.11.2025 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену інспектором відділу реагування патрульної поліції Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області капітом Іваночком В.К. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 510 гривень, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.122 КУпАП - закрити. 
В обґрунтування позову покликається на те, що 30 листопада 2025 року інспектором відділу реагування патрульної поліції Дрогобицького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції України у Львівській області, капітаном Іваночком Василем Костянтиновичем, щодо ОСОБА_1 винесено постанову серія ЕНА № 6251616 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 122 КУпАП. У постанові відповідач стверджує, що ОСОБА_1 30.11.2025 о 11 год 05 хв в м. Дрогобич Львівської області по вул. Трускавецькій 118, керуючи транспортним засобом порушив правила обгону, здійснив обгін автомобіля на мості, а також не пред`явив для перевірки посвідчення водія відповідної категорії та реєстраційних документів на т/з. В свою чергу наголошує на тому, що Павлів Ю.Р. з винесеною постановою не згідний, оскільки жодних порушень не вчиняв, тому вважає її незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки під час розгляду даної справи про адміністративне правопорушення Відповідач не надав ОСОБА_1 жодних доказів вчинення порушення, не надав можливості надати свої пояснення та скористатись допомогою адвоката, мотивувавши це тим, що він ніби-то самоусунувся від розгляду даної справи. Крім того, ОСОБА_1 не було вручено і копії оскаржуваної постанови, у зв`язку із чим єдиним доказом, який наразі наявний у позивача, це інформація про таку постанову з Єдиного порталу державних послуг Дія, скріншот якої долучено до заяви. Таким чином зазначена постанова винесена безпідставно та з істотним порушенням прав ОСОБА_1 , не відповідає обставинам справи та вимогам закону, а тому підлягає скасуванню.
29.12.2025 представник відповідача Мигалик А.Р. подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі. Розгляд справи проводити без участі представника відповідача. В обґрунтування покликається на те, що правопорушення вчинене ОСОБА_1 є зафіксоване в установленому законом порядку. Диск з відеозаписами було долучено до матеріалів справи. 
Отже, адміністративне стягнення застосовано інспектором ВРПП Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області капітаном поліції Іваночком В.К. у відповідності до вимог закону, у межах санкцій статті, за якою позивач притягнутий до адміністративної відповідальності, а тому підстави для задоволення позову відсутні, оскільки постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення з дотриманням правил чинного законодавства, а доказів, які б спростовували факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем не надано. При цьому, факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП, підтверджується наявними у матеріалах належними доказами, що спростовують доводи позивача зазначені в позовній заяві.
12.02.2026 від представника позивача – адвоката Сащука М.М. надійшла відповідь на відзив. Вказує, що єдиним доказом, який за версією відповідача ніби-то підтверджує факт порушення ОСОБА_1 ПДР, є пояснення свідка - ОСОБА_2 , проте пояснення в матеріалах справи відсутні. Крім того, з відеозапису видно, що останній є представником ТЦК та СП і в той день він разом із відповідачем здійснювали заходи із оповіщення військовозобов`язаних. Відповідно, його пояснення, навіть при умові їх наявності, не можуть бути допустимим доказом, адже ця особа у той день фактично була "напарником" відповідача і є обґрунтовані сумніви щодо неупередженості. Додатково зазначає, що оскільки відповідач не задокументував та не довів належними і допустимими доказами факту порушення водієм Правил дорожнього руху, то вимоги інспектора до водія про пред`явлення документів на право керування є неправомірними ( посилання на висновки ВС у постанові від 15.03.2019 по справі №686/11314/17).
Представник позивача – адвокат Сащук М.М. подав заяву, в якій просить суд розгляд справи проводити без його участі та участі позивача. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять суд їх задоволити.
Представник відповідача просить суд розгляд справи проводити без його участі та без участі відповідача. При прийнятті рішення повністю покладається на думку суду.
Учасники справи в судове засідання не з`явились, а відтак відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 2 зазначеної статті закріплено обов`язок суду та учасників судового процесу керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Отже, завданнями судочинства мають керуватися не лише суд, а й сторони. 
Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.
Згідно ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Згідно ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу проводиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом.
Частиною 1 ст.122 КУпАП передбачена відповідальність за порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг.
Відповідно до ст.9 КпАП України, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст.247 КпАП України, провадження у справі про адміністративне правопорушення може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення. 
Згідно ст. 280 КпАП України, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Матеріалами справи встановлено, що 30.11.2025 року інспектором відділу реагування патрульної поліції Дрогобицького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції України у Львівській області, капітаном ОСОБА_3 відносно ОСОБА_1 винесено постанову серія ЕНА № 6251616 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 122 КУпАП. У постанові відповідач стверджує, що ОСОБА_1 30.11.2025 о 11 год 05 хв в м. Дрогобич Львівської області по вул. Трускавецькій 118, керуючи транспортним засобом порушив правила обгону, здійснив обгін автомобіля на мості, а також не пред`явив для перевірки посвідчення водія відповідної категорії та реєстраційних документів на т/з. 
Під час перегляду відеозаписів із нагрудного відео-реєстратора поліцейського № 0000102, а саме файлу «NOR-OOO102-000000-20251130105534 зокрема на 02:05 хв., Позивач підтверджує факт здійснення обгону транспортного засобу, зазначаючи при цьому, що останній рухався зі швидкістю менше 30 км/год. Водночас на 06:15 хв. цього ж відеозапису Позивач стверджує, що здійснив не обгін, а об`їзд транспортного засобу. Аналогічні пояснення Позивач повторює на відеозаписі «NOR-OOO 102-000000-20251130111034» на 08:18 хв.
Разом з тим, відповідно до визначень Правил дорожнього руху України, обгін — це випередження одного або кількох транспортних засобів, пов`язане з виїздом на смугу зустрічного руху, тоді як об`їзд — це маневр для уникнення перешкоди.
Перешкодою для руху вважається нерухомий об`єкт або об`єкт, що змушує водія зменшити швидкість аж до повної зупинки транспортного засобу. Транспортний засіб, який рухається з малою швидкістю у попутному напрямку не є перешкодою у розумінні ПДР України, оскільки не змушує водія виконувати зупинку. Буксируваний автомобіль також продовжує брати участь у дорожньому русі та не є статичною перешкодою.
Отже, дії водія ОСОБА_1 обґрунтовано кваліфіковано саме як обгін, а не об`їзд.
Крім того, відповідно до Правил дорожнього руху України, розмітку 1.1 (вузьку суцільну лінію) перетинати забороняється. Винятки допускаються лише для об`їзду нерухомої перешкоди або обгону поодиноких транспортних засобів, що рухаються зі швидкістю менше 30 км/год, за умови дотримання безпеки дорожнього руху. Водночас п. 14.6 г ПДР України прямо забороняє здійснення обгону на мостах.
Відтак, на підставі наведеного, відповідачем правомірно визнано позивача винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.
Додатково суд враховує, що згідно з рішенням Європейського суду з прав людини в справі «O'Halloranand Francis v. The United Kingdom» будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.
Таким чином, відповідачем правомірно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, а відтак заявлений позов є безпідставним та необґрунтованим, через що не підлягає до задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 132-1,251,280 КУпАП, ст. ст.77,205,229,246,250,286 КАС України, суд
ухвалив :
В задоволенні позову ОСОБА_1 до інспектора ВРПП Дрогобицького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області Іваночко Василя Костянтиновича, Дрогобицького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА № 6251616 від 30.11.2025 року, щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП - відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до восьмого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, а у випадку відкладення складення рішення у повному обсязі чи його прийняття у письмовому провадженні в цей же строк з дня отримання копії рішення.

Суддя Хомик А.П.