ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/8100/24 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Рогач Л. І. - головуюча, Краснов Є. В., Мачульський Г. М.,
за участю секретаря судового засідання - Салівонського С. П.,
представників учасників справи:
Офісу Генерального прокурора - Набок Ю. В.,
відповідача-1 - Лось А. М., Храмцова Є. В.,
відповідача-4 - Явтушенко О. А.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційну скаргу заступника керівника Київської міської прокуратури
на рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2024
(суддя Алєєва І. В.)
та на постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2025
(судді Сибіга О. М., Тищенко О. В., Гончаров С. А.)
у справі за позовом заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури в інтересах держави в особі: 1) Солонянської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області 2) Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області),
до 1) Дніпропетровської обласної ради, 2) Південно-Східного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства, 3) Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" Філія "Дніпровське лісове господарство", 4) Дніпропетровської обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок Калинівське мисливсько-рибальське господарство,
про визнання незаконним рішення, визнання недійсними договорів та зобов`язання вчинити дії.
ВСТАНОВИВ:
1. Короткий зміст позовних вимог
1.1. Заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури (далі - Прокурор, скаржник) в інтересах держави в особі Солонянської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області (далі - Селищна рада, позивач-1), Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області) (далі - Інспекція, позивач-2) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Дніпропетровської обласної ради (далі - Облрада, відповідач-1), Південно-Східного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства (далі - Управління, відповідач-2), Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" Філія "Дніпровське лісове господарство" (далі - Філія "Дніпровське лісове господарство", відповідач-3), Дніпропетровської обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок Калинівське мисливсько-рибальське господарство (далі - Калинівське господарство, відповідач-4), в якому просить:
- визнати незаконним рішення Облради від 21.06.2013 № 451-19/VІ "Про надання в користування мисливських угідь" в частині передачі у користування Калинівському господарству мисливських угідь площею 3114,1 га, які розташовані в межах заповідного об`єкта регіонального ландшафтного парку "Дніпрові Пороги" ("Придніпровський");
- визнати недійсним типовий договір про умови ведення мисливського господарства від 05.07.2013, укладений між Дніпропетровським обласним управлінням лісового та мисливського господарства (правонаступник - Управління) та Калинівським господарством у частині передачі мисливських угідь площею 3114,1 га, які розташовані в межах заповідно об`єкту регіонального ландшафтного парку "Дніпрові Пороги" ("Придніпровський");
- визнати недійсним договір від 04.01.2022 № 01/2021 про використання лісових мисливських угідь, укладений між постійним лісокористувачем Державним підприємством "Дніпропетровське лісове господарство" (правонаступник - Філія "Дніпровське лісове господарство") та користувачем мисливських угідь Калинівським господарством;
- зобов`язати Калинівське господарство звільнити мисливські угіддя площею 3114,1 га, які розташовані в межах заповідно об`єкту регіонального ландшафтного парку "Дніпрові Пороги" ("Придніпровський").
1.2. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що до складу мисливських угідь, переданих у користування Калинівського господарства, частково потрапили території об`єкта природно-заповідного фонду регіонального ландшафтного парку "Дніпрові Пороги" ("Придніпровський") площею 3114,1 га із загальної площі 4917,9 га, а використання територій та об`єктів природно-заповідного фонду з метою ведення мисливського господарства суперечить вимогам чинного законодавства.
2. Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій
2.1. 25.09.2008 Облрада прийняла рішення № 443-16/V про створення на території Солонянського району Регіонального ландшафтного парку "Придніпровський", загальною площею 4917,9 га. В подальшому на підставі рішення Дніпропетровської обласної ради від 14.07.2017 № 226-9/VІІ "Про внесення змін до рішення обласної ради від 25.09.2008 № 443-16/V "Про створення регіонального ландшафтного парку Придніпровський» назву Регіонального ландшафтного парку "Придніпровський", розташованого на території Солонянського району (загальною площею 4917,9 га), змінено на "Дніпрові Пороги".
2.2. Рішенням Облради від 21.06.2013 № 451-19/VІ "Про надання в користування мисливських угідь" Калинівському господарству з 02.08.2013 надано в користування строком на 25 років мисливські угіддя площею 11703 га, що розташовані у Солонянському районі Дніпропетровської області.
2.3. На підставі вказаного рішення відповідач-2 та відповідач-4 05.07.2013 уклали типовий договір про умови ведення мисливського господарства, за умовами пункту 1.1 якого відповідачу-4 надано в користування терміном до 02.08.2038 мисливські угіддя для ведення мисливського господарства загальною площею 11703,6 га, у тому числі: лісові угіддя - 1653 га, польові 9950, 6 га, водно-болотні 100 га.
2.4. Відповідач-3 та відповідач-4 04.01.2022 уклали договір № 01/2021 про використання лісових мисливських угідь, за умовами якого відповідачу-4 для ведення мисливського господарства передано у тимчасове строкове платне використання лісові угіддя площею 1653 га.
2.5. Прокурор зазначає, що до складу мисливських угідь переданих у користування відповідачу-4 частково передано території об`єкта природно-заповідного фонду регіонального ландшафтного парку "Дніпрові Пороги" площею 3114,1 га, який розташований на території Дніпровського (раніше Солонянського) району Дніпропетровської області з загальної площі 4917,9 га. 
2.6. За доводами Прокурора, до складу мисливських угідь загальною площею 11703,6 га, переданих на підставі рішення Облради від 21.06.2013 № 451-19/VІ, типового договору від 05.07.2013 та договору № 01/2021 від 04.01.2022 до відповідача-4 необґрунтовано увійшла територія площею 3114,1 га (землі Башмачанської та Військової сільських громад), яка одночасно є частиною території об`єкта природно-заповідного фонду регіонального ландшафтного парку "Дніпрові Пороги".
3. Короткий зміст судових рішень
3.1. Господарський суд міста Києва рішенням від 23.12.2024, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2025, відмовив у задоволенні позову.
3.2. Суди виходили з того, що матеріали справи не підтверджують використання Калинівським господарством для мисливського господарства угідь, які б накладалися на господарську зону регіонального ландшафтного парку "Дніпрові Пороги", та відсутні фактично визначені межі такого парку. Крім того, Прокурор не довів, що площа лісових земель у розмірі 1653 га за типовим договором від 05.07.2013 та договором від 04.01.2022 відноситься до заповідного об`єкта регіонального ландшафтного парку "Дніпрові Пороги", та що під час укладення оскаржуваних договорів не було дотримано загальних вимог, додержання яких є необхідними для чинності правочину. 
4. Короткий зміст вимог касаційної скарги та її обґрунтування
4.1. Прокурор звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2025, у якій просить оскаржувані судові рішення скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
4.2. Скаржник звертається до Верховного Суду з підстав, визначених у частині другій статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 цієї частини статті.
4.3. Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження судових рішень у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, Прокурор зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій під час ухвалення оскаржуваних рішень не врахували висновку Верховного Суду, викладеного у постановах від 02.04.2024 у справі № 904/917/23, від 31.07.2019 у справі № 813/4701/16, від 07.10.2020 у справі № 910/2323/18 щодо часу/моменту створення об`єктів природно-заповідного фонду та визначення їх меж на підставі проєктів створення об`єктів природно-заповідного фонду за умови, що межі таких об`єктів не встановлені в натурі відповідно до законодавства.
4.4. Щодо підстави касаційного оскарження судових рішень у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, Прокурор вказує на відсутність висновку Верховного Суду у подібних правовідносинах про те, що ведення мисливського господарства на території земель природно-заповідного фонду, а саме - регіональних ландшафтних парків, підставою для якого стало рішення органу місцевого самоврядування та договір про умови ведення мисливського господарства, договір про використання лісових мисливських угідь стосується саме дотримання вимог природоохоронного законодавства та суперечить йому.
4.5. Посилаючись на пункт 4 частини другої статті 287 та частину третю статті 310 ГПК України, скаржник посилається на не дослідження судами попередніх інстанцій зібраних у справі доказів, не наведення їх неналежності чи недопустимості, а саме: проєкту створення та розвитку регіонального ландшафтного парку "Придніпровський" в межах в межах Солонянського району Дніпропетровської області; проєкту організації і розвитку мисливського господарства Калинівського господарства зі всіма додатками та у взаємозв`язку із типовим договором від 05.07.2013; опису меж мисливських угідь, який є невід`ємною частиною до типового договору; картографічних матеріалів, які надані Прокурором до позовної заяви та у ході розгляду справи. У зв`язку з цим судами попередніх інстанцій порушено статті 73, 76, 77, 78, 79, 86, 236, 237 ГПК України, неправильно застосовано статті 13, 16, 41, 50, 66 Конституції України, статті 1, 21, 22 Закону України "Про мисливське господарство і полювання", статті 3, 4, 5, 7, 8, 9, 14, 23, 24, 60, 61 Закону України "Про природно-заповідний фонд України", статті 3, 5 Закону України "Про екологічну мережу України", статті 5, 10, 11 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", статті 21, 178, 203, 207, 217 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
5. Позиції інших учасників справи
5.1. Позивачі та відповідачі-2, 3 правом на подання відзивів не скористалися.
5.2. Відповідачі-1, 4 у відзивах на касаційну скаргу просять залишити її без задоволення, а оскаржувані рішення та постанову судів попередніх інстанцій - без змін.
6. Позиція Верховного Суду
6.1. Заслухавши суддю-доповідачку, пояснення представників учасників справи, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі та запереченнях на неї, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає таке.
Щодо позовної вимоги про визнання незаконним рішення Облради у відповідній частині
6.2. Предметом судового розгляду у цій справі є вимоги Прокурора про визнання незаконним рішення Облради від 21.06.2013 № 451-19/VІ "Про надання в користування мисливських угідь" в частині передачі у користування Калинівському мисливсько-рибальському господарству Дніпропетровської обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок мисливських угідь площею 3114,1 га, які розташовані в межах заповідного об`єкта регіонального ландшафтного парку "Дніпрові Пороги" ("Придніпровський").
6.3. Обґрунтовуючи свою позицію Прокурор стверджує про незаконність рішення Облради в частині передачі у користування Калинівському господарству мисливських угідь площею 3114,1 га, яка вмотивована забороною ведення мисливського господарства на території об`єкта природно-заповідного фонду ландшафтного парку "Дніпрові Пороги", яка у вказаній площі є територією, що перебуває у користуванні Калинівського господарства відповідно до договорів від 05.07.2013 та 04.01.2022. Тому належним способом захисту цього права, на думку Прокурора, є звернення до суду з позовом про визнання незаконним такого рішення (у певній частині).
6.4. У пункті 8.13 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі № 912/2797/21, зроблено правовий висновок про те, що вимога про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, яке виконано на час звернення з позовом до суду шляхом укладення відповідного договору, є неефективним способом захисту прав особи. Зазначене рішення вичерпало свою дію виконанням, а можливість його скасування не дозволить позивачу ефективно відновити володіння відповідною земельною ділянкою (подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постановах від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17 (пункт 39), від 11.02.2020 у справі № 922/614/19, від 28.09.2022 у справі № 483/448/20.
6.5. За усталеною практикою Великої Палати Верховного Суду, якщо рішення органу державної влади, місцевого самоврядування виконане, вимога про визнання такого рішення недійсним не відповідає належному способу захисту, бо її задоволення не призводить до відновлення прав позивача. При цьому, якщо таке рішення не відповідає закону, воно не створює тих наслідків, на які спрямоване. Тому відсутня необхідність оскаржувати таке рішення - позивач може обґрунтовувати свої вимоги, зокрема, незаконністю такого рішення (пункт 4.50 постанови Верховного Суду від 23.10.2024 у справі № 910/9933/20).
6.6. Суд незалежно від того, оскаржене відповідне рішення чи ні, має самостійно дати правову оцінку рішенню органу державної влади чи місцевого самоврядування та викласти її у мотивувальній частині судового рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 109)).
6.7. Оскільки на підставі рішення Облради від 21.06.2013 № 451-19/VІ укладено типовий договір від 05.07.2013, а в подальшому і договір від 04.01.2022, то зазначене рішення в частині передачі у користування Калинівському господарству угідь площею 3114,1 га, які розташовані в межах заповідного об`єкта регіонального ландшафтного парку "Дніпрові Пороги" ("Придніпровський"), вичерпало свою дію виконанням. Визнання незаконним такого рішення не може забезпечити ефективного захисту прав територіальної громади, оскільки вимагає спростування в судовому порядку законності укладення таких договорів та повернення набутого за договорами (за наявності підстав).
6.8. Подібний правовий висновок викладено у пункті 8.15 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі № 912/2797/21, який враховується колегією суддів під час розгляду справи.
6.9. Обрання позивачем неналежного або неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (пункт 6.21), від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (пункт 54), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункт 76), від 01.03.2023 у справі № 522/22473/15-ц (пункт 127).
6.10. Таким чином, обраний Прокурором спосіб захисту щодо визнання незаконним рішення Облради від 21.06.2013 № 451-19/VІ (у певній частині, зазначеній у позові) не є належним та ефективним способом захисту прав, що є підставою для відмови у задоволенні такої позовної вимоги. 
6.11. Оскільки звернення до суду із застосуванням неналежного способу захисту є самостійною підставою для відмови в позові, тому суди попередніх інстанцій дійшли правильних по суті висновків про відмову в задоволенні позовної вимоги про визнання незаконним рішення, але з інших підстав. У цій частині мотивувальну частину рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції слід змінити, виклавши їх в редакції цієї постанови, а в решті в частині цих позовних вимог залишити без змін.
Щодо інших вимог позову (визнання недійсними типового договору про умови ведення мисливського господарства від 05.07.2013, договору від 04.01.2022 № 01/2021 про використання лісових мисливських угідь, звільнення мисливських угідь)
6.12. Відповідно до статті 47 ГПК позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо іншої сторони діє в судовому процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права або обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки.
6.13. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, у цьому випадку прокурора. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена в постанові від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц).
6.14. Отже, відповідач - це особа, яка, на думку позивача або відповідного уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до участі у справі у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.
6.15. Як убачається з матеріалів справи, предметом позову в цій справі є, зокрема, вимоги Прокурора про визнання недійсним договору від 05.07.2013, укладеного між відповідачем-2 та відповідачем-4 в частині передачі мисливських угідь площею 3114,1 га; визнання недійсним договору від 04.01.2022, укладеного між відповідачем-3 та відповідачем-4; зобов`язання відповідача-4 звільнити мисливські угіддя площею 3114,1 га.
6.16. Отже, Облрада (відповідач-1) за вказаними позовними вимогами не є суб`єктом матеріального правовідношення, оскільки не є стороною договорів, тобто не є тією особою, за рахунок якої можливо задовольнити такі позовні вимоги.
6.17. Таким чином, відповідачами за позовними вимогами про визнання недійсними договорів є відповідачі-2, 3, 4, а за позовною вимогою про зобов`язання звільнити мисливські угіддя - відповідач-4.
6.18. Рішенням Облради від 21.06.2013 № 451-19/VІ Калинівському господарству з 02.08.2013 строком на 25 років надано в користування мисливські угіддя загальною площею 11703 га, що розташовані у Солонянському районі Дніпропетровської області (пункт 1 рішення). Вказані мисливськи угіддя надані за винятком територій природно-заповідного фонду.
6.19. Відповідно до пункту 1.1 типового договору про умови ведення мисливського господарства від 05.07.2013, надано Калинівському господарству терміном до 02.08.2038 мисливські угіддя для ведення мисливського господарства загальною площею 11703, 6 га, у тому числі: лісові угіддя - 1653 га, польові - 9950 га, водно-болотні - 100 га. Договором про використання лісових мисливських угідь від 04.01.2022 № 01/2021 надано відповідачу-4 у тимчасове строкове використання лісові угіддя площею 1653 га для ведення мисливського господарства.
6.20. Прокурор стверджує, що, виходячи з офіційних даних про площу та склад земель Башмачанської та Військової сільських громад, до складу мисливських угідь загальною площею 11703,6 га переданих на підставі рішення Облради від 21.06.2013 № 451-19/VІ, типового договору про умови ведення мисливського господарства від 05.07.2013 та договору від 04.01.2022 № 01/2021 про використання лісових мисливських угідь, до відповідача-4 необґрунтовано увійшла територія площею 3114,1 га (землі Башмачанської та Військової сільських громад), яка одночасно є частиною території об`єкта природно-заповідного фонду "Дніпрові Пороги".
6.21. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
6.22. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
6.23. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18.
6.24. Разом з тим, реалізація принципу змагальності вимагає виконання своїх процесуальних обов`язків кожною зі сторін справи. Так, пункт 2 частини другої статті 42 ГПК України передбачає обов`язок учасника справи сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.
6.25. З урахуванням наведеного принципу змагальності Прокурор як позивач повинен довести, що до складу мисливських угідь загальною площею 11703,6 га, переданих на підставі рішення Облради від 21.06.2013 № 451-19/VІ, типового договору про умови ведення мисливського господарства від 05.07.2013 та договору від 04.01.2022 № 01/2021 про використання лісових мисливських угідь, до відповідача-4 необґрунтовано увійшла територія (землі Башмачанської та Військової сільських громад), яка одночасно є частиною території об`єкта природно-заповідного фонду "Дніпрові Пороги"; у свою чергу відповідач має спростувати ці доводи.
6.26. Заперечуючи у відзиві на позов Прокурора, відповідач-4 ґрунтує свої доводи передусім на тому, що Прокурор не довів, що поверненню підлягають угіддя площею 3114,1 га, адже фактично площа спірних земель є меншою, і неможливо визначити, які землі по площі та структурі земельних угідь на території Башмачанської та Військової сільських рад частково увійшли до складу заказника (т.1., а.с.148-149), а не що такі землі відсутні. 
6.27. Разом з тим, суди встановили, що 25.09.2008 Облрада прийняла рішення № 443-16/V про створення на території Солонянського району регіонального ландшафтного парку "Придніпровський" загальною площею 4917,9 га (рішенням Облради від 14.07.2017 № 226-9/VІІ "Про внесення змін до рішення обласної ради від 25.09.2008 № 443-16/V "Про створення регіонального ландшафтного парку Придніпровський" назву регіонального ландшафтного парку "Придніпровський", розташованого на території Солонянського району (загальною площею 4917,9 га), змінено на "Дніпрові Пороги"). Доказів встановлення меж територій та об`єктів регіонального ландшафтного парку "Дніпрові Пороги" матеріали справи не містять.
6.28. Відповідно до пункту "г" частини першої статті 150 ЗК України землі природно-заповідного фонду належать до особливо цінних земель.
6.29. Статтею 43 ЗК України встановлено, що землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду.
6.30. Згідно зі статтею 44 ЗК України до земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об`єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об`єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва).
6.31. Землі природно-заповідного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Порядок використання земель природно-заповідного фонду визначається законом (стаття 45 ЗК України).
6.32. У частині третій статті 7 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" передбачено, що на землях природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням.
6.33. Відповідно до статті 9 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" території та об`єкти природно-заповідного фонду з додержанням вимог, встановлених цим Законом та іншими актами законодавства України, можуть використовуватися: у природоохоронних цілях; у науково-дослідних цілях; в оздоровчих та інших рекреаційних цілях; в освітньо-виховних цілях; для потреб моніторингу навколишнього природного середовища. Встановлені частиною першою цієї статті основні види використання, а також заготівля деревини, лікарських та інших цінних рослин, їх плодів, сіна, випасання худоби, мисливство, рибальство та інші види використання можуть здійснюватися лише за умови, що така діяльність не суперечить цільовому призначенню територій та об`єктів природно-заповідного фонду, встановленим вимогам щодо охорони, відтворення та використання їх природних комплексів та окремих об`єктів.
6.34. Згідно зі статтею 23 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" регіональні ландшафтні парки є природоохоронними рекреаційними установами місцевого чи регіонального значення, що створюються з метою збереження в природному стані типових або унікальних природних комплексів та об`єктів, а також забезпечення умов для організованого відпочинку населення. Регіональні ландшафтні парки організовуються з вилученням або без вилучення земельних ділянок, водних та інших природних об`єктів у їх власників або користувачів.
6.35. Відповідно до частини четвертої статті 7 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" межі територій та об`єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проєктів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду.
6.36. Обґрунтовуючи позовні вимоги, Прокурор послався на те, що територія мисливських угідь за оспореними договорами знаходиться у Солонянському районі, що підтверджується описом мисливських угідь до договору від 05.07.2013. До цієї території входять землі Башмачанської, Військової та Микільської сільських рад. За твердженням Прокурора, відповідно до проєкту організації і розвитку Калинівського господарства територія мисливських угідь, наданих відповідачу-4 у користування, охоплює території Башмачанської, Військової та Микільської сільських рад, а території Башмачанської (1207,2 га) та Військової (1906,9 га) сільських рад загальною площею 3114,1 га увійшли до мисливських угідь у повному обсязі. Відповідно до проєкту створення та розвитку регіонального ландшафтного парку "Придніпровський" ("Дніпрові Пороги") парк розташований в східній частині Солонянського району на правому березі р. Дніпро і його загальна площа складає 4917,9 га, до яких увійшли землі Микильської сільської ради - 1803,8 га, землі Башмачанської сільської ради - 1207,2 га, землі Військової сільської ради - 1906,9 га. За твердженням Прокурора, частина тієї території мисливських угідь, яка передана відповідачу-4 у користування за оспореними договорами, а саме землі Башмачанської сільської ради - 1207,2 га, землі Військової сільської ради - 1906,9 га (загальною площею 3114,1 га), є територією заповідно об`єкту регіонального ландшафтного парку "Дніпрові Пороги" ("Придніпровський").
6.37. Здійснюючи розгляд справи, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що матеріалами справи не підтверджено, що до складу переданих у користування відповідачу-4 мисливських угідь площею 11703,0 га увійшла площа природно-заповідного фонду розміром 3114,1 га.
6.38. Виходили суди з того, що:
- з інформації у Пояснювальній записці до проєкту організації і розвитку мисливського господарства Калинівського господарства слідує, що загальна площа земель становить 11703,0 га, до якої входять землі державної адміністрації - 100,0 га, землі користувачів земельних ділянок - 1653,0 га, землі держзапасу - 2461,0 га, землі власників землі - 7489,0 га, разом - 11703,0 га; у таблиці 5.2 Пояснювальної записки вказано, що основними типами мисливських угідь є орні землі - 7489,0 га, луки - 2461,0 га ліс листяний - 1653,0 га, болота - 0 га, водойми - 100,0 га, разом - 11703,0 га;
- з таблиці "Характеристика ландшафтного парку по цільовому призначенню, землекористувачах та угіддях", яка міститься у проєкті створення та розвитку регіонального ландшафтного парку "Придніпровський" ("Дніпрові Пороги"), не можливо визначити, які саме землі по площам та структурі земельних угідь на території Військової та Башмачанської сільських рад частково увійшли до складу заказника; з наведеної у розділі 1.3 таблиці вбачається, що територія заказника у межах Башмачанської та Військової сільських рад за категоріями земель є різною і до площі заказника на вказаних територіях, що сумарно становить 3114,1 га увійшли не тільки землі лісового фонду, а й землі водного фонду, землі сільськогосподарського призначення, які в зазначених у позові площах не передавалися у користування відповідачу-4 за договорами від 05.07.2013 та 04.01.2022; до складу заказника згідно вказаної таблиці увійшли землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення площею 170,5 га, які розташовані тільки на території Микільської сільської ради.
6.39. Щодо розподілу обов`язку доказування суд касаційної інстанції зазначає, що за змістом частин першої, третьої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
6.40. Обов`язок з доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, яка бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, що виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
6.41. Дійшовши висновку про те, що матеріалами справи не підтверджено факт використання відповідачем-4 угідь за договорами від 05.07.2013 та 04.01.2022, які б накладалися на зону ландшафтного парку "Дніпровські Пороги", суди попередніх інстанцій не врахували, що відповідно до рішення від 21.06.2013 відповідачу-4 передана територія угідь площею 11703,0 га, яка розташована у Солонянському районі Дніпропетровської області; за описом мисливських угідь до договору від 05.07.2013 мисливські угіддя для ведення мисливського господарства знаходяться на землях Солонянського адміністративного району; згідно із проєктом створення та розвитку регіонального ландшафтного парку "Дніпрові Пороги" ("Придніпровський") ландшафтний парк знаходиться в межах Солонянського району Дніпропетровської області, до складу якого входять землі Микільської сільської ради - 1803,8 га, Башмачанської сільської ради - 1207,2 га, Військової сільської ради - 1906,9 га; відповідно до пояснювальної записки до проєкту організації і розвитку мисливського господарства Калинівського господарства всі угіддя господарства розташовані на землях, підпорядкованих Солонянській районній адміністрації Дніпропетровської області.
6.42. Прокурор у позовній заяві, спираючись на наведені докази звертає увагу на те, що частина території мисливських угідь, яка знаходиться у користуванні відповідача-4, розташована на території Башмачанської та Військової сільських рад та не охоплює територію Микільської сільської ради, тоді як саме площа частини території ландшафтного парку "Дніпрові Пороги" ("Придніпровський") розташована у Башмачанській (1207,2 га) та Військовій (1906,9 га) сільських радах, що загалом складає 3114,1 га і яка є спірною.
6.43. Не погоджуючись з розміром площі, яка підлягає поверненню, визначеної Прокурором, розташуванням меж ландшафтного парку, відповідачі інших даних не надали, як і доводів, що стверджуване Прокурором накладання відсутнє взагалі. 
6.44. Колегія суддів зазначає, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Заперечуючи проти доводів та доказів Прокурора, відповідачі у межах наданих їм процесуальних прав та визначених процесуальних обов`язків повинні спростувати такі доводи та докази, а також, у свою чергу, навести обставини й доводи на противагу доводам Прокурора та надати докази, які підтверджували б відповідну позицію відповідачів (аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.11.2025 у справі № 910/8222/20, від 15.07.2025 у справі № 910/11371/18).
6.45. Крім того суди не врахували, що відсутність фактично визначених меж ландшафтного парку "Дніпрові Пороги" не може бути підставою для висновку про недоведеність Прокурором позовних вимог в цілому, оскільки відповідно до частини четвертої статті 7 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" до встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проєктів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду. Наведене знайшло своє відображення у положенні про регіональний ландшафтний парк "Дніпрові Пороги", затверджений наказом департаменту екології та природних ресурсів Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 17.03.2022 № 12 (пункт 1.7). У постановах від 07.10.2020 у справі № 910/2323/18, від 02.04.2024 у справі № 904/917/23, на які посилається Прокурор у касаційній скарзі, Верховний Суд сформулював висновок, відповідно до якого незалежно від завершення процедури встановлення меж об`єкта природно-заповідного фонду в натурі цільове призначення відповідних територій як земель природно-заповідного фонду є незмінним.
6.46. У пунктах 1-3 частини першої статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема, питання, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.
6.47. Відповідно ж до статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
6.48. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
6.49. Водночас, суди попередніх інстанцій вказаного не врахували та не здійснили належного дослідження сукупності наявних у матеріалах справи доказів, з урахуванням правил та критеріїв оцінки доказів, визначених ГПК України. Тож доводи касаційної скарги колегія суддів визнає обґрунтованими.
6.50. Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що у справі, що розглядається, судові рішення в частині вимог про визнання недійсними договору від 05.07.2013 (у частині передачі мисливських угідь площею 3114,1 га), договору від 04.01.2022 та зобов`язання відповідача-4 звільнити мисливські угіддя площею 3114,1 га вимогам статей 236, 237 ГПК України не відповідають, оскільки суди внаслідок не повного дослідження та оцінки всіх доказів у справі не з`ясували належним чином обставини, які входять до предмета доказування у цій справі, зокрема щодо того, чи увійшла до складу переданих у користування відповідачу-4 за договором від 05.07.2013 мисливських угідь площею 11703,0 га та за договором від 04.01.2022 площа природно-заповідного фонду розміром 3114,1 га, яка відповідно до проєкту створення та розвитку регіонального ландшафтного парку "Придніпровський" ("Дніпрові Пороги") 2004 року є територією заказника, що розташована у Башмачанській та Військовій сільських радах. Зазначені обставини є визначальними для правильного вирішення спору. Отже, сутність усунення вказаних вище порушень полягає у встановленні наявності чи відсутності певних обставин, що в свою чергу, спирається на дослідження та оцінку відповідних доказів, наданих сторонами по справі.
6.51. Враховуючи межі розгляду справи судом касаційної інстанції, імперативно визначені статтею 300 ГПК України, які обмежують повноваження суду касаційної інстанції в частині здійснення додаткової оцінки доказів та встановлення обставин у справі, усунути вказані вище недоліки, допущені судами, не можливо без направлення справи на новий розгляд.
6.52. На підставі наведеного судові рішення у цій справі в зазначеній вище частині (визнання недійсними договору від 05.07.2013 (у частині передачі мисливських угідь площею 3114,1 га), договору від 04.01.2022 та зобов`язання відповідача-4 звільнити мисливські угіддя площею 3114,1 га) підлягають скасуванню, а справа в цій частині - передачі на новий розгляд до суду першої інстанції. Відтак касаційну скаргу слід задовольнити частково.
7. Висновки Верховного Суду
7.1. За змістом пункту 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд.
7.2. Згідно із частиною третьою статті 310 цього Кодексу підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
7.3. Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що судові рішення у цій справі в частині позовних вимог про визнання недійсними договору від 05.07.2013 (у частині передачі мисливських угідь площею 3114,1 га), договору від 04.01.2022 та зобов`язання відповідача-4 звільнити мисливські угіддя площею 3114,1 га слід скасувати, а справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції. 
8. Судові витрати
8.1. Оскільки у цьому випадку суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 310, 311, 314, 315-317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу заступника керівника Київської міської прокуратури задовольнити частково.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2025 у справі № 910/8100/24 щодо вимоги, заявленої до Дніпропетровської обласної ради про визнання незаконним рішення Дніпропетровської обласної ради від 21.06.2013 № 451-19/VІ "Про надання в користування мисливських угідь" в частині передачі у користування Калинівському господарству мисливських угідь площею 3114,1 га, які розташовані в межах заповідного об`єкта регіонального ландшафтного парку "Дніпрові Пороги" ("Придніпровський") змінити, виклавши їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови, а в решті - залишити без змін.
3. В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва та постанову Північного апеляційного господарського суду у цій справі скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуюча Л. Рогач

Судді Є. Краснов

Г. Мачульський