ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
05 березня 2026 року справа №360/1335/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Гаврищук Т.Г., суддів: Блохіна А.А., Сіваченка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2025 р. у справі № 360/1335/25 (головуючий І інстанції К.О. Пляшкова) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання неправомірним рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, в якому просив:
- визнати неправомірним рішення відповідача від 24 січня 2025 року №909230154844 в частині відмови у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV згідно із заявою від 27 вересня 2024 року;
- зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 27 вересня 2024 року про переведення на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту «б» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1- р/2020 у справі № 1-5/2018(746/15), здійснивши розрахунок розміру пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2021, 2022, 2023 роки.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 02 вересня 2025 року позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 24 січня 2025 року №909230154844 в частині відмови у переведенні ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» згідно із заявою від 27 вересня 2024 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27 вересня 2024 року про переведення на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту «б» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1- р/2020 у справі № 1-5/2018(746/15), здійснивши розрахунок розміру пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2021, 2022, 2023 роки.
Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального права, просив рішення місцевого суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог.
В обґрунтування зазначено, що за наслідками повторного розгляду заяви позивача ГУПФУ в Миколаївській області прийнято рішення від 24 січня 2025 року № 909230154844 про відмову в перерахунку пенсії, згідно з яким вирішено: зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 період роботи на пільгових умовах за Списком № 2 з 01.09.1979 по 22.07.1982, з 03.08.1982 по 22.04.1983, з 03.05.1983 по 06.06.1985, з 12.07.1985 по 17.09.1985, з 01.03.1988 по 20.06.2000, з 21.06.2000 по 31.03.2004, з 01.04.2004 по 06.02.2006;
відмовити ОСОБА_1 в переведенні на пенсію відповідно до Закону № 1058-IV відповідно до заяви від 27 вересня 2024 року у зв`язку з недоцільністю.
Рішення в частині відмови в переведенні на інший вид пенсії мотивоване тим, що розмір пенсійної виплати, обчислений на виконання рішення суду від 19 грудня 2024 року у справі №360/1224/24, з 27 вересня 2024 року зменшився та становить 2725,00 грн.
Отже, перехід на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 проводити недоцільно.
Оскільки право на призначення пенсії вже було реалізоване позивачем, то відсутні підстави для повторного призначення одного і того ж виду пенсії, в межах одного і того ж закону із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2021-2023 роки.
Справа розглянута у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , є особою з інвалідністю ІІ групи, з 06 лютого 2006 року отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV).
Позивач 27 вересня 2024 року через веб портал ПФУ звернувся до пенсійного органу з заявою про переведення його на інший вид пенсії, а саме на пенсію за віком на пільгових умовах у відповідності до статті 13 Закону №1788-XII в редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015 № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».
За принципом екстериторіальності заява ОСОБА_1 про призначення/перерахунок пенсії розглянуто ГУПФУ в Миколаївській області та прийнято рішення від 04 жовтня 2024 о/р 909230154844, яким відмовлено ОСОБА_1 в переведенні на пенсію за віком відповідно до заяви від 27 вересня 2024 року, оскільки питання щодо проведення перерахунку пенсії можливо розглянути після надання довідок, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії на пільгових умовах.
Згідно із формою РС-право «Стаж для розрахунку права: ОСОБА_1 », страховий стаж позивача з урахування перетину періодів становить 26 років 5 місяців 26 днів. Періоди праці позивача, зараховані за Списком № 2 - відсутні.
Не погодившись з прийнятим рішенням позивач звернувся до Луганського окружного адміністративного суду за його оскарженням.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2024 року у справі № 360/1224/24, яке набрало законної сили 21 січня 2025 року, позовну заяву адвоката Галкіна В.Л. в інтересах ОСОБА_1 до ГУПФУ в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково;
визнано протиправним та скасовано рішення ГУПФУ в Миколаївській області про відмову в перерахунку о/р НОМЕР_1 від 04 жовтня 2024 року;
зобов`язано ГУПФУ в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27 вересня 2024 року про переведення на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту «б» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020 у справі №1-5/2018(746/15), зарахувавши до стажу його роботи для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 періоди: з 01.09.1979 по 22.07.1982, з 03.08.1982 по 22.04.1983, з 03.05.1983 по 06.06.1985, з 12.07.1985 по 17.09.1985, з 01.03.1988 по 20.06.2000, з 21.06.2000 по 31.03.2004, з 01.04.2004 по 06.02.2006;
у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
На виконання рішення суду від 19 грудня 2024 року у справі №360/1224/24 ГУПФУ в Миколаївській області повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 27 вересня 2024 року та зараховано до стажу його роботи для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 періоди: з 01.09.1979 по 22.07.1982, з 03.08.1982 по 22.04.1983, з 03.05.1983 по 06.06.1985, з 12.07.1985 по 17.09.1985, з 01.03.1988 по 20.06.2000, з 21.06.2000 по 31.03.2004, з 01.04.2004 по 06.02.2006, що підтверджено наданим в матеріали справи розрахунком стажу позивача форми РС-право. Загальний стаж роботи позивача за Списком № 2 становить 23 роки 09 місяців 29 днів.
За наслідками повторного розгляду заяви позивача ГУПФУ в Миколаївській області прийнято рішення від 24 січня 2025 року №909230154844 про відмову в перерахунку пенсії, згідно з яким вирішено:
зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 період роботи на пільгових умовах за Списком № 2 з 01.09.1979 по 22.07.1982, з 03.08.1982 по 22.04.1983, з 03.05.1983 по 06.06.1985, з 12.07.1985 по 17.09.1985, з 01.03.1988 по 20.06.2000, з 21.06.2000 по 31.03.2004, з 01.04.2004 по 06.02.2006;
відмовити ОСОБА_1 в переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV відповідно до заяви від 27 вересня 2024 року у зв`язку з недоцільністю.
Рішення в частині відмови в переведенні на інший вид пенсії мотивоване тим, що розмір пенсійної виплати, обчислений на виконання рішення суду від 19 грудня 2024 року у справі № 360/1224/24, з 27 вересня 2024 року зменшився та становить 2725,00 грн. Отже, перехід на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 проводити недоцільно.
Дослідженням протоколу про перерахунок пенсії від 23 січня 2025 року, здійсненим на виконання рішення суду від 19 грудня 2024 року у справі № 360/1224/24, установлено, що розмір пенсії ОСОБА_1 за віком відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII з 27 вересня 2024 року складає 2677,02 грн, доплата особам, яким не виповнилося 70 років, - 47,98 грн, розмір пенсії з надбавками - 2725,00 грн.
Згідно з розрахунком заробітку для обчислення пенсії відповідачем для обчислення пенсії застосований показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2014-2016 роки у розмірі 3764,40 грн.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
03.10.2017 прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (Закон №2148-VIII), що доповнив Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Закон №1058-ІV) розділом XIV-1, який містить пункт 2 частини 2 статті 114 такого змісту: «На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.»
Відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (Закон №1788-ХІІ) право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Згідно з пунктом "б" статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції, чинній до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (Закон №213-VІІІ), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», який набрав чинності з 01.04.2015, збільшено раніше встановлений пунктом "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, чоловікам з 55 років до 60 років.
Разом з тим, відповідно до пункту 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом №213-VIII.
Крім того, згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного рішення суду конституційної юрисдикції застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону №1788-XII в редакції до внесення змін Законом №213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Отже, рішенням №1-р/2020 від 23.01.2020 Конституційний Суд України визнав неконституційними окремі положення Закону №1788-XII, у зв`язку з чим вони втратили чинність з дня ухвалення цього рішення (пункт 2 резолютивної частини). Одночасно Конституційний Суд України встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми у редакції до внесення змін Законом №213-VIII.
Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин Закон №1788-XII з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для чоловіків після досягнення 55 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в Рішенні КСУ).
Суд зауважує, що відносно позивача правила зазначених законів містять розбіжність у величині показника стажу роботи, який складає 25 років за пунктом «б» частини першої статті 13 Закону № 1788-XII (в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII) та 30 років за пунктом 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV (в редакції Закону № 2148-VIII).
Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.11.2021 у справі №360/3611/20, справа №560/12743/21 щодо якої є типовою, дійшла висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України").
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Отже, всупереч доводів Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, у цій справі слід застосувати саме норми Закону №1788-XII з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, а не Закону №1058-ІV.
Крім того, право позивача на призначення пенсії відповідно до положень пункту «б» частини першої статті 13 Закону № 1788-XII (в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII) також установлено у рішенні суду від 19 грудня 2024 року у справі № 360/1224/24.

Щодо застосуванням показника середньої заробітної плати за 2021-2023 роки.
Відповідно до ч.1 ст.9 Закон №1058 в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
За змістом статті 10 Закону №1058 особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.
Відповідно до частини 2 статті 40 Закону №1058 заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики.
Отже, вказана норма передбачає врахування середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.
Згідно ч.3 ст.45 Закону №1058 переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
За приписами ч. 2 ст. 40 Закону № 1058-IV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп -заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується ПФУ за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Ск -сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n); К -страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.
З аналізу зазначених вище норм вбачається, що ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-IV встановлюється порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058-ІV.
Разом з цим, суд звертає увагу, що позивачу з 06 лютого 2006 року призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону № 1058-IV.
Позивач 27 вересня 2024 року звернувся із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону №1788-XII, тобто за переходом на інший вид пенсії.
На виконання вимог рішення суду від 19 грудня 2024 року у справі №360/1224/24, ГУПФУ в Миколаївській області 24 січня 2025 року №909230154844 повторно розглянуто заяву позивача від 27 вересня 2024 року та проведено розрахунок розміру пенсії позивача із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2014-2016 роки.
Отже, позивачу у 2006 році було призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону № 1058-IV, а за призначенням пенсії за віком відповідно до пункту «б» статті 13 Закону №1788-XII останній звернувся 27.09.2024 вперше, а тому, в цьому випадку, мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом, а не переведення з одного виду на інший вид пенсії в межах одного Закону відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-IV. 
Суд звертає увагу, що на час звернення позивача до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії, норми Закону України “Про пенсійне забезпечення”, були чинними. Цей закон не скасований Верховною Радою України, його положення не визнавалися неконституційними або незаконними і на сьогодні.
Отже, у випадку призначення особі пенсії за віком відповідно до Закону №1788-XII, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, має місце саме призначення пенсії, а не переведення згідно ч. 3 ст. 45 Закону №1058-IV.
Таким чином, у випадку із заявою позивача мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом, а тому має враховуватись показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії.
Суд вважає, що в даному випадку відповідачем здійснено дії щодо незастосування при розрахунку пенсії позивачу показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.
На підставі викладеного, апеляційний суд погоджує висновок суду першої інстанції про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27 вересня 2024 року про переведення на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту «б» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1- р/2020 у справі № 1-5/2018(746/15), здійснивши розрахунок розміру пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2021, 2022, 2023 роки.
За приписами пункту 1 частини 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись статями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2025 р. у справі № 360/1335/25 – залишити без задоволення.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2025 р. у справі №360/1335/25 – залишити без змін.
Повне судове рішення – 05 березня 2026 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

І.В. Сіваченко