П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2026 року м. Київ

Справа № 759/24259/25
Провадження: № 22-ц/824/8121/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О., 
суддів Верланова С. М., Нежури В. А., 
секретар Лаврук Ю. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Букіна Олексія Сергійовича в інтересах ОСОБА_1 
на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 січня 2026 року, ухвалене під головуванням судді Горбенко Н. О.,
у справі позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

В жовтні 2025 року КП ВО «Київтеплоенерго» звернулося із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що будинок, у якому розташована квартира відповідачів, підключений до внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення та постачання гарячої води, у зв`язку з чим відповідачі є споживачами відповідних житлово-комунальних послуг. Зазначено, що з 01 травня 2018 року надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води здійснюється КП «Київтеплоенерго», а з 01 листопада 2021 року, послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води. Крім того, 11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго» укладено договір № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії), відповідно до якого позивач набув право вимоги до споживачів щодо оплати послуг, спожитих до 01 травня 2018 року. Посилається на те, що відповідачі від отримання житлово-комунальних послуг у встановленому законом порядку не відмовлялися, від мереж не відключалися, однак свої зобов`язання щодо оплати наданих послуг належним чином не виконували, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачами обов`язку щодо оплати наданих послуг просив суд стягнути з них заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги, а також нараховані інфляційні втрати, три відсотки річних, пеню та інші передбачені законодавством платежі.
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12 січня 2026 року позов Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 3 109,79 грн.; інфляційну складову боргу у розмірі 525,55 грн., три відсотки річних у розмірі 147,74 грн.; заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 6 685,72 грн.; інфляційну складову боргу у розмірі 1 129,89 грн., три відсотки річних у розмірі 317,62 грн.; заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року по 31.10.2021 року послуги з централізованого опалення у розмірі 11 101,18 грн.; інфляційну складову боргу у розмірі 1 936,58 грн., три відсотки річних у розмірі 542,98 грн.; заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року по 31.10.2021 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 22 792,06 грн.; інфляційну складову боргу у розмірі 3 912,74 грн., три відсотки річних у розмірі 1 098,62 грн.; заборгованість за спожиті з 01.11.2021 року послуги з постачання теплової енергії у розмірі 22 276,80 грн.; інфляційну складову боргу у розмірі 3 071,26 грн., три відсотки річних у розмірі 877,59 грн., пеня у розмірі 1 067,73 грн.; заборгованість за спожиті з 01.11.2021 року послуги з постачання гарячої води у розмірі 36 164,05 грн.; інфляційну складову боргу у розмірі 4 730,72 грн., три відсотки річних у розмірі 1 339,65 грн., пеня у розмірі 1 629,91 грн.; заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 1 557,02 грн.; заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води у розмірі 831,05 грн.; заборгованість з обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опалення у розмірі 67,98 грн. а всього стягнуто 126 914 грн 23 коп.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської державної адміністрації «Київтеплоенерго» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 514 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської державної адміністрації «Київтеплоенерго» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 514 грн.
Повний текст рішення складено 12 січня 2026 року.
Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Букін О. С. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення та ухвалити нове про відмову в позові.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що розгляд справи здійснено за відсутності відповідачки, при цьому вона не була належним чином повідомлена про відкриття провадження у справі, не отримувала копії позовної заяви з додатками, а також не була обізнана про дату та спосіб розгляду справи, у зв`язку з чим була позбавлена можливості надати свої заперечення, заявити клопотання та скористатися процесуальними правами.
Крім того, зазначив про порушення судом принципу змагальності сторін та права на справедливий судовий розгляд, оскільки справа була розглянута у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та без дослідження доводів відповідачки.
Також посилалався на необхідність застосування строків позовної давності, зазначаючи, що позивач звернувся до суду з пропуском встановленого законом строку, а відповідачка була позбавлена можливості заявити відповідне клопотання у суді першої інстанції.
Крім цього, вважає безпідставним покладення солідарної відповідальності, оскільки судом не встановлено належним чином коло споживачів, не з`ясовано, хто є власником житлового приміщення, хто фактично користувався послугами, а сама реєстрація місця проживання, не є безумовною підставою для виникнення обов`язку щодо їх оплати.
Також, зазначив, що розмір заборгованості є недоведеним, оскільки суд прийняв до уваги лише розрахунок позивача без дослідження первинних бухгалтерських документів, не перевірив обсяги споживання та порядок нарахування платежів.
Ухвалами Київського апеляційного суду від 13 березня 2026 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
В судовому засіданні представник КП ВО «Київтеплоенерго» Антонченко А. О. заперечувала проти доводів апеляційної скарги та вважала їх необгрунтованими.
Відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог частини 2 статті 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» є виконавцем житлово-комунальних послуг, а саме послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води споживачам у відповідному житловому будинку (а. с. 20 - 30).
Судом установлено, що з 01 травня 2018 року позивач здійснює надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, а з 01 листопада 2021 року послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води на підставі чинного законодавства та відповідних нормативно-правових актів (т. 1, а. с. 28 -30).
Відповідачка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 15.07.1999 року, а відтак є споживачем житлово-комунальних послуг у розумінні чинного законодавства (т. 1, а. с. 5 ).
Правовідносини між сторонами виникли на підставі публічного договору про надання житлово-комунальних послуг, умови якого були опубліковані у встановленому законом порядку, а фактичне користування послугами свідчить про приєднання відповідачки до умов такого договору.
Відповідачка від отримання житлово-комунальних послуг у встановленому законом порядку не відмовлялася, від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання не відключалася, у зв`язку з чим є індивідуальним споживачем зазначених послуг та зобов`язана здійснювати їх оплату у строки, визначені законодавством.
Крім того, матеріалами справи підтверджено, що відповідачка належним чином та у повному обсязі не здійснювала оплату за надані послуги, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка складається із:
заборгованості за послуги, спожиті до 01 травня 2018 року, право вимоги за якими перейшло до позивача на підставі договору відступлення права вимоги від 11 жовтня 2018 року № 602-18; заборгованості за послуги, спожиті після 01 травня 2018 року; а також нарахувань, пов`язаних із простроченням виконання грошового зобов`язання (а. с. 6 - 19).
У зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання позивачем нараховано інфляційні втрати та три відсотки річних відповідно до положень статті 625 ЦК України.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що КП «Київтеплоенерго» є належним виконавцем житлово-комунальних послуг у відповідному житловому будинку, а відповідачы, будучи зареєстрованими у спірному житловому приміщенні, є споживачами таких послуг та зобов`язана здійснювати їх оплату.
Суд першої інстанції встановив, що позивачем на підтвердження заявлених вимог надано належні та допустимі докази, зокрема, розрахунок заборгованості, здійснений відповідно до чинних тарифів, а також докази надання послуг, які відповідачкою не спростовано.
При цьому, суд виходив із того, що відповідачі від отримання житлово-комунальних послуг у встановленому законом порядку не відмовлилися, від мереж не відключалися, а відтак зобов`язані оплачувати надані послуги незалежно від факту укладення письмового договору.
Крім того, суд дійшов висновку про правомірність нарахування інфляційних втрат, трьох відсотків річних та пені у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання.
Також суд першої інстанції врахував, що відповідачі не скористалися своїм правом на подання відзиву та не надали доказів сплати заборгованості або доказів, які б свідчили про її відсутність чи неналежність нарахувань, у зв`язку з чим вирішив справу на підставі наявних у ній матеріалів.
Перевіряючи такі висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Встановлено, що відповідачка є споживачами послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, виконавцем послуг за якими є позивач.
Правовідносини між сторонами регулюються нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, чинної на час виникнення спірних правовідносин (далі - Правила).
Вказані Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.
Пунктом 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», який набрав чинності з 10 грудня 2017 року, визначено, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Правилами надання послуг з централізованого опалення встановлено, що централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.
Згідно з ст.ст. 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі несвоєчасної сплати платежів за споживання теплової енергії споживач сплачує пеню за встановленими законодавством або договором розмірами. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.
Частиною 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлені обов`язки індивідуального споживача, зокрема оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Відповідно до п. 8 Правил послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.
Згідно з ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Положеннями ч. 2 ст. 642 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
Наявність правовідносин між сторонами за договорами теплопостачання, отже і виникнення цивільних прав та обов`язків, підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого теплопостачання, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату спожитої енергії, а споживач отримує послуги та має здійснювати оплату виставлених рахунків.
Відповідно до п. 11 вищезазначених Правил у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі (або всі) квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю та які не мають квартирних засобів обліку (у разі обладнання всіх квартир квартирними засобами обліку - споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю), оплачують послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями всіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, та споживачами, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку води виконавцю, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку.
Пунктом 20 Правил встановлено, що плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.
Пунктом 21 Правил визначено, що у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Установивши, що КП «Київтеплоенерго» є виконавцем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, а з 01 листопада 2021 року, послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води у багатоквартирному будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідачка є особою, зареєстрованою у зазначеному житловому приміщенні та споживачем відповідних житлово-комунальних послуг, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про виникнення у неї обов`язку з оплати наданих послуг.
Матеріалами справи підтверджено, що позивачем на обґрунтування заявлених вимог разом із позовною заявою подано розрахунок заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, постачання теплової енергії та гарячої води за відповідні періоди, із зазначенням нарахувань, здійснених оплат та залишку заборгованості, а також розрахунок інфляційних втрат, трьох відсотків річних та пені.
Із наданого розрахунку вбачається, що утворилася заборгованість, яка складається із:заборгованості за послуги, спожиті до 01 травня 2018 року, право вимоги за якими перейшло до позивача на підставі договору відступлення права вимоги від 11 жовтня 2018 року № 602-18;заборгованості за послуги, спожиті після 01 травня 2018 року; а також нарахованих відповідно до вимог законодавства інфляційних втрат, трьох відсотків річних, пені та плати за абонентське обслуговування.
Належних та допустимих доказів сплати зазначеної заборгованості у повному обсязі або доказів проведення перерахунку вартості наданих послуг відповідачкою суду не надано, як і не надано доказів звернення до позивача із вимогами щодо ненадання послуг чи надання їх неналежної якості.
Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на належних та допустимих доказах і відповідають вимогам чинного законодавства.
Оскільки відповідачка своєчасно не виконувала обов`язок щодо оплати наданих житлово-комунальних послуг, позивачем обґрунтовано нараховано інфляційні втрати та три відсотки річних.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми.
Правова позиція щодо застосування вказаної норми неодноразово викладена у практиці Верховного Суду, відповідно до якої у разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена статтею 625 ЦК України.
Разом із тим, колегія суддів враховує положення постанови Кабінету Міністрів України № 206 від 05 березня 2022 року, якою було встановлено заборону на нарахування та стягнення штрафних санкцій, інфляційних втрат та трьох відсотків річних на період дії воєнного стану.
Водночас постановою Кабінету Міністрів України № 1405 від 29 грудня 2023 року внесено зміни, відповідно до яких зазначена заборона поширюється виключно на території активних або можливих бойових дій, до переліку яких місто Київ не віднесено.
Отже, нарахування інфляційних втрат, трьох відсотків річних та пені за період після 30 грудня 2023 року є правомірним.
Із матеріалів справи убачається, що позивачем здійснено нарахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних у зв`язку з простроченням виконання відповідачкою грошового зобов`язання, зокрема:
за заборгованістю за послуги з централізованого опалення, спожиті до 01 травня 2018 року - інфляційні втрати у розмірі 525 грн 55 коп. та три відсотки річних у розмірі 147 грн 74 коп.;
за заборгованістю за послуги централізованого постачання гарячої води, спожиті до 01 травня 2018 року - інфляційні втрати у розмірі 1 129 грн 89 коп. та три відсотки річних у розмірі 317 грн 62 коп.;
за заборгованістю за послуги з централізованого опалення, спожиті у період з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року - інфляційні втрати у розмірі 1 936 грн 58 коп. та три відсотки річних у розмірі 542 грн 98 коп.;
за заборгованістю за послуги централізованого постачання гарячої води, спожиті у період з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року - інфляційні втрати у розмірі 3 912 грн 74 коп. та три відсотки річних у розмірі 1 098 грн 62 коп.;
за заборгованістю за послуги з постачання теплової енергії, спожиті з 01 листопада 2021 року - інфляційні втрати у розмірі 3 071 грн 26 коп. та три відсотки річних у розмірі 877 грн 59 коп.;
за заборгованістю за послуги з постачання гарячої води, спожиті з 01 листопада 2021 року - інфляційні втрати у розмірі 4 730 грн 72 коп. та три відсотки річних у розмірі 1 339 грн 65 коп. (а. с. 6 -11).
Наведені нарахування здійснено з урахуванням вимог чинного законодавства, зокрема обмежень, встановлених постановою Кабінету Міністрів України № 206 від 05 березня 2022 року, у редакції, чинній після внесення змін постановою № 1405 від 29 грудня 2023 року.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що нарахування позивачем інфляційних втрат та трьох відсотків річних є правомірним, відповідає вимогам чинного законодавства та підстав для їх скасування або зменшення не вбачається.
При цьому з матеріалів справи убачається, що відповідачка у поданій апеляційній скарзі посилалася, зокрема, на її неналежне повідомлення про розгляд справи судом першої інстанції.
Перевіряючи зазначені доводи, колегія суддів виходить з такого.
Ухвалою суду від 23 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом та визначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (т. 1, а. с. 47-48).
27 жовтня 2025 року судом першої інстанції направлено відповідачці копію ухвали про відкриття провадження разом із копією позовної заяви та доданими до неї матеріалами (т. 1, а. с. 50).
Згідно з інформацією про відстеження поштового відправлення, наявною в матеріалах справи, вказане поштове відправлення було вручено за місцем проживання відповідачки члену її сім`ї (т. 1, а. с. 53).
Відповідно до частини сьомої статті 128 ЦПК України судова повістка, а також інші судові документи можуть бути вручені повнолітньому члену сім`ї особи, яка викликається до суду, і в такому випадку вважаються врученими належним чином.
За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що відповідачка була належним чином повідомлена про відкриття провадження у справі та мала можливість реалізувати свої процесуальні права.
Отже, доводи апеляційної скарги в цій частині свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи не знайшли.
Ураховуючи встановлене, колегія суддів не вбачає підстав для застосування положень процесуального закону щодо можливості подання заяви про сплив позовної давності в апеляційній інстанції.
Відповідно до правової позиції, сформованої Верховним Судом, заява про застосування позовної давності може бути подана в апеляційній інстанції лише у випадку, якщо сторона не брала участі у розгляді справи та не була належним чином повідомлена про її розгляд.
Оскільки під час апеляційного перегляду встановлено, що відповідачка була належним чином повідомлена про розгляд справи судом першої інстанції, підстави для застосування положень ст. 257 ЦК Українивідсутні.
Крім того, навіть у разі розгляду зазначених доводів по суті, з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачкою здійснювалися часткові оплати, які відповідно до положень статті 261 ЦК України свідчать про визнання боргу та є підставою для переривання перебігу позовної давності (а. с. 18 - 20).
Отже, доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачем строку позовної давності є безпідставними.
Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом принципу змагальності сторін та права на справедливий судовий розгляд також не знайшли свого підтвердження.
Як убачається з матеріалів справи, розгляд справи здійснено у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін відповідно до вимог статті 279 ЦПК України.При цьому, відповідачка була належним чином повідомлена про відкриття провадження у справі, мала можливість подати відзив, докази та заяви по суті спору, однак таким правом не скористалася.
Колегія суддів при цьому відмічає, що сам по собі розгляд справи без виклику сторін не свідчить про порушення принципу змагальності, оскільки така форма розгляду справи прямо передбачена процесуальним законом і не позбавляє сторін можливості реалізувати свої процесуальні права.
Посилання представника відповідачки на безпідставність покладення на неї обов`язку щодо оплати житлово-комунальних послуг є необґрунтованими.
Відповідно до вимог законодавства у сфері житлово-комунальних послуг обов`язок щодо їх оплати покладається на споживача, яким є особа, що користується житловим приміщенням або зареєстрована у ньому.
Матеріалами справи підтверджено, що відповідачка зареєстрована у спірному житловому приміщенні, не відмовлялася від отримання послуг у встановленому законом порядку та не була відключена від відповідних мереж, у зв`язку з чим є належним споживачем таких послуг.
Доводи апеляційної скарги про необхідність встановлення власника житла або фактичного користувача послуг не спростовують обов`язку відповідачки щодо оплати наданих послуг.
Також є безпідставними доводи апеляційної скарги щодо недоведеності розміру заборгованості.
Як убачається з матеріалів справи, позивачем надано розрахунок заборгованості, здійснений відповідно до чинних тарифів, затверджених уповноваженим органом, а також з урахуванням обсягів споживання послуг.
Відповідачкою не надано жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про неправильність такого розрахунку, інший розмір заборгованості або відсутність підстав для нарахування відповідних платежів.
Саме по собі посилання на відсутність первинних бухгалтерських документів без наведення конкретних обставин, які б свідчили про неправильність нарахувань, не є підставою для відмови у задоволенні позову.
Отже, доводи відповідачки про неналежне повідомлення спростовуються матеріалами справи та нормами процесуального закону.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга адвоката Букіна О. С. в інтересах ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 січня 2026 року залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Букіна Олексія Сергійовича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 січня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.  

Повне судове рішення складено 17 квітня 2026 року.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді С. М. Верланов

В. А. Нежура