ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/2011/25	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Аленіна О.Ю.
суддів: Богатиря К.В., Поліщук Л.В.
при секретарі судового засідання: Герасименко Ю.С.

за участю представників учасників справи:
від Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України - Фінєєв Д.С. в порядку самопредставництва;
від ТОВ “ФІРМА “РЕЛЕЕКСПОРТ” – адвокат Литвин А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України
на рішення Господарського суду Одеської області від 03.12.2025 (повний текст складено та підписано 15.12.2025, суддя Смелянець Г.Є.)
у справі №916/2011/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “ФІРМА “РЕЛЕЕКСПОРТ”
до Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю “НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО ФАЗА”
про визнання недійсними рішення

ВСТАНОВИВ
Товариство з обмеженою відповідальністю “ФІРМА “РЕЛЕЕКСПОРТ” звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом до Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, з в якому просило: 
- визнати недійсним пункт 1 рішення Адміністративної колегії Південного міжобласного територіального управління Антимонопольного комітету України від 24 квітня 2025 року №65/35-р/к (у справі №39/2-17) “Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу” в частині визнання вчинення Товариством з обмеженою відповідальністю “ФІРМА “РЕЛЕЕКСПОРТ” порушення, передбаченого пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України “Про захист економічної конкуренції”, у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів (тендерів), проведених публічним акціонерним товариством “Енергопостачальна компанія “Херсонобленерго” на закупівлю ДК 016-210-27.11.4 Трансформатори електричні (Код за ДК 021-2015-31.17.0 - Трансформатори) лот 1 “Реактор дугогасний комбінований напругою 35/кор. 3 кВ потужністю 505 Ква ASR 1.0. Поставляється комплектно з регулятором REG-DPA та шунтуючим опором, (або еквівалент)”, дата оприлюднення та номер оголошення про результати процедури закупівлі, опублікованого в державному офіційному друкованому виданні з питань державних закупівель: Інформаційний бюлетень “Вісник державних закупівель” 80 (26.04.2016) від 26.04.2016, оголошення № 107953;
- визнати недійсним пункт 3 рішення Адміністративної колегії Південного міжобласного територіального управління Антимонопольного комітету України від 24 квітня 2025 року №65/35-р/к (у справі №39/2-17) “Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу” про накладення на Товариство з обмеженою відповідальністю “ФІРМА “РЕЛЕЕКСПОРТ” штрафу у розмірі 68 000 гривень.
В обґрунтування заявлених позовних вимог товариство послалось на те, що в оскаржуваному рішенні відсутні прямі докази, які б вказували б на узгодженість дій учасників закупівлі, натомість висновок відділення АМК базується на спільних ознаках господарських взаємин, що не стосується спірної закупівлі. Також позивач послався на розгляд відповідачем справи впродовж 7 років, всупереч встановленого статтею 42 Закону України “Про захист економічної конкуренції” строку давності притягнення до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 03.12.2025 по справі №916/2011/25 позов задоволено повністю:
- визнано недійсним пункт 1 рішення Адміністративної колегії Південного міжобласного територіального управління Антимонопольного комітету України від 24 квітня 2025 року №65/35-р/к (у справі №39/2-17) “Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу” в частині визнання вчинення Товариством з обмеженою відповідальністю “ФІРМА “РЕЛЕЕКСПОРТ” порушення, передбаченого пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України “Про захист економічної конкуренції”, у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів (тендерів), проведених публічним акціонерним товариством “Енергопостачальна компанія “Херсонобленерго” на закупівлю ДК 016-210-27.11.4 Трансформатори електричні (Код за ДК 021-2015-31.17.0 - Трансформатори) лот 1 “Реактор дугогасний комбінований напругою 35/кор. 3 кВ потужністю 505 Ква ASR 1.0. Поставляється комплектно з регулятором REG-DPA та шунтуючим опором, (або еквівалент)”, дата оприлюднення та номер оголошення про результати процедури закупівлі, опублікованого в державному офіційному друкованому виданні з питань державних закупівель: Інформаційний бюлетень “Вісник державних закупівель” 80 (26.04.2016) від 26.04.2016, оголошення № 107953;
- визнано недійсним пункт 3 рішення Адміністративної колегії Південного міжобласного територіального управління Антимонопольного комітету України від 24 квітня 2025 року №65/35-р/к (у справі №39/2-17) “Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу” про накладення на Товариство з обмеженою відповідальністю “ФІРМА “РЕЛЕЕКСПОРТ” штрафу у розмірі 68 000 грн.
В мотивах оскаржуваного рішення суд першої інстанції дійшов висновку про те, що на всіх стадіях підготовки тендерних пропозицій для участі у торгах позивач та третя особа були обізнані щодо участі кожного з них у Торгах, у зв`язку з чим господарський суд дійшов висновку, що відповідачем у межах визначених законом повноважень та відповідно до норм законодавства про захист економічної конкуренції в оскаржуваному рішенні правильно кваліфіковано антиконкурентні узгоджені дії позивача та третьої особи як порушення, передбачене законом.
Разом з цим суд місцевий господарський суд виснував, що предметом розгляду оскаржуваного позивачем рішення був лише 1 епізод щодо участі у торгах на закупівлю, а кваліфікація поведінки учасників торгів, з урахуванням наявної у відповідача документації, своєчасно наданої на запити відповідача не потребувала істотних затрат часу, а тому за відсутності поважних та об`єктивних причин для пропуску такого строку, господарський суд дійшов висновку, що тривалий розгляд справи антимонопольним комітетом не є об`єктивно обґрунтованим.
Не погодившись із вказаним рішенням, до Південно-західного апеляційного господарського суду звернувся відповідач з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення господарського суду від 03.12.2025 у справі № 916/2011/25 повністю та ухвалити нове рішення, згідно з яким у позові ТОВ «ФІРМА «РЕЛЕЕКСПОРТ» відмовити.
Узагальнюючі доводи за апеляційною скаргою є наступними:
- апелянт вважає, що судом першої інстанції не були враховані всі обставини справи, які обумовили її розгляд понад 7 років, при цьому невірно застосовані висновки, наведені у постановах Верховного Суду;
- під час розгляду справи відповідачем зазначались об`єктивні обставини розгляду справи, які обумовлені тим, що розгляд справи припав на період дії карантину, реорганізацію органів Антимонопольного комітету України, військової агресії проти України та повномасштабного вторгнення на територію України, які в сукупності є об`єктивними чинниками, які вплинули на тривалість розгляду справи;
- апелянт вважає, що обмеження, які існували в період карантину, бойові дії на території України, в тому числі повномасштабне вторгнення, а також факт реорганізації та передачі справ з Херсонського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України до Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України суттєво вплинув на строк розгляду справи;
- в свою чергу, як вважає апелянт, позивач діяв недобросовісно, приховуючи інформацію, яка мала значення для розгляду справи;
- тривалий розгляд справи жодним чином не вплинув на права позивача, у тому числі майнові, що є важливою обставиною, яку не взяв до уваги суд першої інстанції.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.02.2026 відкрито апеляційне провадження по цій справі та призначено справу до розгляду на 06.04.2026.
Судом апеляційної інстанції отримано відзив на апеляційну скаргу в якому позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. 
В обґрунтування своїх заперечень позивач зазначає, що посилання апелянта на об`єктивні перешкоди у розгляді справи є юридично та фактично неспроможними. Зокрема з тих підстав, що з моменту початку розгляду справи до початку перших карантинних обмежень минуло понад два з половиною роки. Більше того, як обґрунтовано встановив суд першої інстанції у своєму рішенні, відповідачем не наведено жодних поважних причин, які б об`єктивно унеможливлювали прийняття рішення у справі протягом законодавчо встановленого п`ятирічного строку. 
Як стверджує позивач, він діяв добросовісно та надав відповідачу вичерпні відповіді та всі витребувані документи на запит відділення. Після отримання повного пакету документів від позивача, з боку АМКУ не вчинялося жодних активних процесуальних дій щодо розгляду справи.
Наголошує позивач й на тому, що доводи АМКУ щодо наявності антиконкурентних узгоджених дій ґрунтуються на припущеннях, тоді як позиція позивача підкріплена об`єктивними письмовими доказами та поясненнями свідків, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку.
Під час судового засідання від 06.04.2026 представник апелянта підтримав вимоги за апеляційною скаргою та наполягав на її задоволенні. 
Представник позивача надав пояснення у відповідності до яких не погоджується з доводами та вимогами апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови. 
Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Одеської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Як вбачається з наявних матеріалів справи, 21.04.2016 між Публічним акціонерним товариством “Енергопостачальна компанія “Херсонобленерго” (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Фірма “РЕЛЕЕКСПОРТ” (Постачальник, позивач) укладений договір №27.11.4/51426 про закупівлю товарів, згідно з яким Постачальник як переможець процедури відкритих торгів від 05.04.2016 зобов`язується поставити Покупцю товари, зазначені в Додатку № 1 до даного Договору, а Покупець- прийняти і оплатити такі товари.
Додатком № 1 до даного Договору визначено предмет закупівлі - Дугогасна котушка (реактор) типу АSR1.0 505kVA/35кV/4-25А/DB-24h з рідким діелектриком для компенсації струму однофазного замикання на землю в електричних мережах класу напруги 35 кВ в комплекті з шунтуючим опором SR в комплекті з регулятором REG-DРА. Виробник “EGE spol. s r.o.” Країна походження: Європейський Союз (Чеська Республіка).
У вимозі від 14.07.2017 №2-25/728 Херсонським обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України зазначено, що Херсонським обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України на виконання доручення Голови Антимонопольного комітету України від 28.02.2017 № 13-01/63 протягом квітня-червня 2017 року проведено планову виїзну перевірку дотримання вимог законодавства про захист економічної конкуренції Публічним акціонерним товариством “Енергопостачальна компанія “Херсонобленерго”, в ході якої, зокрема, здійснюється контроль щодо дотримання вимог законодавства про захист економічної конкуренції, створення конкурентного середовища та захист конкуренції у сфері державних закупівель, що пов`язано зокрема, з процедурою закупівлі проведеною Публічним акціонерним товариством “Енергопостачальна компанія “Херсонобленерго” із закупівлі Трансформаторів електричних (3 лота), дата оприлюднення та номер оголошення про результати процедури закупівлі, опублікованого в державному офіційному друкованому виданні з питань державних закупівель: Інформаційний бюлетень “Вісник державних закупівель” 80 (26.04.2016) від 26.04.2016, оголошення № 107953. У зв`язку із наведеним запропоновано Товариству з обмеженою відповідальністю “Фірма “РЕЛЕЕКСПОРТ” протягом 10 календарних днів з дня отримання цієї вимоги надати Відділенню витребувану інформацію та копії відповідних документів.
У відповідь на вимогу позивач листом від 28.07.2017 №0520 зазначив, що Херсонським обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України не проводиться розгляд справ чи заяв про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, що вказує на незаконність направленої на адресу позивача вимоги.
Розпорядженням Адміністративної колегії Херсонського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 11.08.2017 №42-рп/к, справа №39/2-17, розпочато розгляд справи за наявністю в діях Товариства з обмеженою відповідальністю “Науково-виробниче підприємство ФАЗА” та Товариства з обмеженою відповідальністю “ФІРМА “РЕЛЕЕКСПОРТ” ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 1 статті 50, пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України “Про захист економічної конкуренції”, у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів.
У повідомленні від 16.08.2017 №8-2/1095 Херсонським обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України повідомлено позивача, що розпорядженням адміністративної колегії територіального відділення від 11.08.2017 року № 42-рп/к розпочато розгляд справи за наявністю в діях Товариства з обмеженою відповідальністю “Науково-виробниче підприємство ФАЗА” та Товариства з обмеженою відповідальністю “ФІРМА “РЕЛЕЕКСПОРТ” ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції, та направлено до відома копію зазначеного розпорядження адміністративної колегії.
У вимозі від 16.08.2017 №2-25/787 Херсонським обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України зазначено про розгляд справи від 11.08.2017 №39/2-17 за наявністю в діях Товариства з обмеженою відповідальністю “Науково-виробниче підприємство ФАЗА” та Товариства з обмеженою відповідальністю “ФІРМА “РЕЛЕЕКСПОРТ” ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 1 статті 50, пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України “Про захист економічної конкуренції”, у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів, зокрема, що пов`язано з процедурою закупівлі проведеною Публічним акціонерним товариством “Енергопостачальна компанія “Херсонобленерго” із закупівлі Трансформаторів електричних (3 лота), дата оприлюднення та номер оголошення про результати процедури закупівлі, опублікованого в державному офіційному друкованому виданні з питань державних закупівель: Інформаційний бюлетень “Вісник державних закупівель” 80 (26.04.2016) від 26.04.2016, оголошення № 107953, у зв`язку з чим запропоновано позивачу протягом 10 календарних днів з дня отримання цієї вимоги надати Відділенню витребувану інформацію та копії відповідних документів.
У відповідь на вказану вимогу позивач листом від 29.07.2017 №0593/1 просив продовжити термін надання інформації, встановлений у вимогі Херсонського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про надання інформації від 16.08.2017 №2- 25/787 до 26.09.2017.
Листом від 26.09.2017 №066026.09.2017 №0660 позивачем на вимогу від 16.08.2017 №2-25/787 надано запитувану інформацію із документацією конкурсних торгів.
До листа позивачем також було надано:
- розрахунок обґрунтування собівартості продажу товару - Дугогасна котушка (реактор) типу АSR1.0 505kVA/35кV/4-25А/DB-24h з рідким діелектриком для компенсації струму однофазного замикання на землю в електричних мережах класу напруги 35 кВ в комплекті з шунтуючим опором SR в комплекті з регулятором REG-DРА. 
- витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 18.05.2017;
- витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №42278227 від 14.08.2015 щодо нежитлових приміщень (в літ. А) з №1 по №4 (групи приміщень №4) за адресою: м. Київ, вулиця Сікорського Ігоря авіаконструктора, будинок 4Л, приміщення 4;
- договори оренди приміщень №130 від 05.05.2017 та №124 від 10.05.2016, укладені з ПАТ “Компанія Росток” щодо оренди нежитлових приміщень, загальною площею 46,3 метрів квадратних, які розташовані на першому поверсі корпусу № 46 за адресою: м. Київ, бульвар Івана Лепсе, 4;
- видаткову накладну №337 від 29.06.2016 про поставку Публічному акціонерному товариству “Енергопостачальна компанія “Херсонобленерго” товару за договором №27.11.4/51426 від 21.04.2016 на суму 2 529 000 грн. з ПДВ.
- договір про надання послуг з підготовки документації №0121-ПД від 15.03.2016 . укладений з ФОП Головко А.О., з актом про надання послуг від 04.04.2016;
- листування з ФОП Головко А.О. щодо надання електронної версії тендерної документації у зв`язку із розглядом справи Херсонським обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України;
- наказ №16/2 від 01.02.2016 Про затвердження штатного розкладу Товариства.
Відповідно до розпорядження Антимонопольного комітету України від 28.11.2019 №23-рп “Про реорганізацію територіальних відділень Антимонопольного комітету України” (зі змінами) з 01.06.2020 припинено виконання функцій Херсонського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, визначених Положенням про територіальне відділення Антимонопольного комітету України. З 02.06.2020 виконання функцій, що були віднесені до компетенції відділення, розпочато Одеським обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України. 03.06.2020 Одеське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України здійснило державну реєстрацію зміни назви на Південне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України.
У вимозі про надання інформації №65-02/3561е від 04.10.2024 Південне міжобласне територіальне управління Антимонопольного комітету України повідомило позивача, що Південним міжобласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України здійснюється розгляд справи № 39/2-17 за ознаками вчинення ТОВ “НВП ФАЗА” та ТОВ “ФІРМА РЕЛЕЕКСПОРТ” порушення, передбаченого пунктом 1 статті 50, пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України “Про захист економічної конкуренції” у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення торгів (тендерів), дата оприлюднення та номер оголошення про результати процедури закупівлі, опубліковані в державному офіційному друкованому виданні з питань державних закупівель: Інформаційний бюлетень “Вісник державних закупівель” № 80 (26.04.2016), оголошення № 107953, та просило в 20-денний строк з дня отримання цієї вимоги надати Відділенню документи та запитувану інформацію.
У відповідь на вказану вимогу позивач листом від 05.11.2024 №273 просив відповідача продовжити термін надання інформації до 07.12.2024.
Листом від 14.11.2024 №65-02/4246е відповідачем погоджено продовження строку надання відповіді на вимогу до 07.12.2024.
Листом від 06.12.2024 №296 позивач за результатами розгляду вимоги відповідача про інформації № 65-02/3561е від 04.10.2024 щодо розгляду справи № 39/2-17 повідомлено наступне:
- зазначені у вимозі АМКУ питання щодо участь у процедурі закупівлі, підготовки документів та загальних заходів при участі у тендері за оголошенням № 107953, опублікованому в інформаційному бюлетені “Вісник державних закупівель” № 80 (26.04.2016) при розгляді справи № 39/2-17 вже розглядались Херсонським обласним територіальним відділенням АМКУ у 2017 році. Тобто більшість запитань за своєю суттю дублюються та відповіді на них вже надавались згідно листа- відповіді ТОВ “ФІРМА “РЕЛЕЕКСПОРТ”. Таким чином, загальний розгляд відділом АМКУ справи № 39/2-17 від 11.08.2017 складає більше 7 років;
- Підтвердити рівень рентабельності, покладений в розрахунок відповідних цінових пропозицій з копіями підтверджуючих документів та таке інше на даний час вже також неможливо, оскільки така документація (у тому числі договори, квитанції, рахунки, звіти тощо) знищена після спливу її необхідного терміну зберігання. На підтвердження зазначеного надано копії актів від 09.12.2019 та від 16.12.2020 про зниження певного переліку документів ТОВ “ФІРМА “РЕЛЕЕКСПОРТ” за 2014 - 2017 роки.
- після спливу 8 років неможливо з`ясувати та визначити комп`ютер з якого здійснювалось завантаження документів для участі в торгах, оскільки техніка та електронні пристрої за цей строк неодноразово переставлялись, ремонтувались, списувались та оновлювались.
- таким чином, позивач зазначає, що на даний час неможливо здійснити додаткове з`ясування обставин, які запитувані за вимогою АМКУ від 04.10.2024 для розгляду справи №39/2-17, яка в свою чергу вже розглядалась у 2017 році.
До листа позивачем серед іншого було додано копії актів знищення документів від 09.12.2019 та від 16.12.2020.
У вимозі від 27.03.2025 №65-02/1457е відповідач просив позивача в 5-денний строк з дня отримання цієї вимоги надати Відділенню наступну інформацію:
- щодо розміру доходу (виручки) ТОВ “ФІРМА “РЕЛЕЕКСПОРТ” за 2024 рік та копії документів податкової (фінансової) звітності, що підтверджують таку інформацію.
- копії фінансової звітності (баланс, звіт про фінансові результати) за 2024 рік ТОВ “ФІРМА “РЕЛЕЕКСПОРТ”.
Листом від 28.03.2025 №65-02/1500е відповідач направив позивачу копію подання з попередніми висновками для можливості надання відповідних зауважень.
У відповідь на вимогу відповідача від 27.03.2025 №65-02/1457е позивач листом від 11.04.2025 №055 повідомив, що розмір доходу (виручки) ТОВ “ФІРМА “РЕЛЕЕКСПОРТ” за 2024 рік складає 54915242 грн., та надав копії відповідних податкових декларацій та фінансової звітності.
Листом від 14.04.2025 №057 позивач просив відповідача розглянути клопотання про закриття справи № 39/2-17 від 11.08.2017 без прийняття рішення по суті, у зв`язку зі спливом граничного строку розгляду даної справи, яке додано листа та згідно з яким позивач просив закрити провадження у справі № 39/2-17 від 11.08.2017 на підставі ст. 371, ч. 1 ст. 42, ч. 5 ст. 49 ЗУ “Про захист економічної конкуренції”.
Листом від 16.04.2025 позивач надав відповідачу зауваження та заперечення на подання №65-03/81-п від 28.03.025 з попередніми висновками у справі №39/2-17 від 11.08.2017, згідно з якими позивачем викладені наступні заперечення:
- за тендерною документацію учасниками запропоновано предмет закупівлі від одного виробника (п. 4.1. подання). Зазначені дії учасників торгів маючи ознаки схожості - обрання одного виробника, при цьому це не може свідчити про антиконкурентні узгоджені дії, оскільки такі висновки зроблені на припущеннях, без дослідження цінової політики інших виробників, їх репутації, рейтингу, гарантійних умов, тощо. Південним міжобласним територіальним відділенням АМКУ також не встановлено, що до одного і того ж виробника звертались одні й ті ж самі особи щодо закупівлі товару. Крім іншого, позивач зазначає, що юридична особа вільна у виборі співпраці із суб`єктами господарювання (партнерами, контрагентами, тощо) з метою укладання правочинів. договорів, контрактів із визначенням умов обслуговування/гарантій та цінових позицій, в зв`язку з чим учасники торгів могли звернутися до одного виробника у зв`язку з більш вигідними умовами придбання предмету закупівлі, що не досліджувалось Південним міжобласним територіальним відділенням АМКУ;
- наявність господарських та фінансових відносин (п.п. 4.2, 4.3. подання). Зазначене не свідчать про єдність учасників торгів та/або відсутність між ними конкуренції при участі в тендері у 2016 році, оскільки перебування підприємств “ ТОВ “НВП ФАЗА” та ТОВ “ФІРМА “РЕЛЕЕКСПОРТ” у господарських/фінансових відносинах не суперечить приписам чинного законодавства та не є свідченням узгодженості дій між зазначеними особами при участі в . При цьому, незрозуміло як. наприклад, надання ТОВ “ФІРМА “РЕЛЕЕКСПОРТ” позики ТОВ “НВП ФАЗА” свідчить про вчинення учасниками торгів антиконкурентних узгоджених дій (спотворення результатів торгів) або яким чином укладення наведених договорів свідчить про наявність попередньої змови учасників торгів, яким чином укладення таких договорів призводить або може призвести до переваги одного з учасників під час конкурентного відбору з метою визначення переможця процедури закупівлі;
- наявність спільного працівника (п. 4.4. подання). Наведені відомості не є належним доказом, який підтверджує узгоджені дії ТОВ “НВП ФАЗА” та ТОВ “ФІРМА “РЕЛЕЕКСПОРТ”, оскільки Південним міжобласним територіальним відділенням АМКУ не визначено та не доведено доказів того, яким чином трудові відносини бухгалтера ОСОБА_1 з ТОВ “ФІРМА “РЕЛЕЕКСПОРТ” та з ТОВ “НВП ФАЗА” свідчить про узгодженість дій та спотворення результатів торгів у 2016 році. Південним міжобласним територіальним відділенням АМКУ не досліджувалось чи була залучена бухгалтер Калініна О.О. до участі у тендері, до безпосереднього складання тендерної документації чи формуванні конкурсної пропозиції, а також чи була вона обізнана щодо інформації, яка є конкурсною. Крім іншого, висновки Південного міжобласного територіального відділення, АМКУ щодо погодження підприємствами розподілу робіт працівника та відсутність конкуренції між ними, а також щодо спільної господарської діяльності ТОВ “НВП ФАЗА” та ТОВ “ФІРМА “РЕЛЕЕКСПОРТ” при участі в тендері є передчасними та безпідставними. Чинним законодавством не встановлено заборони щодо того, що особи, які уповноважені юридичною особою на вчинення певних дій. не можуть перебувати у трудових відносинах з іншою юридичною особою.
- зазначені у поданні Південного міжобласного територіального відділення АМКУ факти мають певні ознаки схожості в діях суб`єктів господарювання - ТОВ “НВП ФАЗА” та ГОВ “ФІРМА “РЕЛЕЕКСПОРТ”, що не є достатнім доказом наявності попередньої змови та погодження своєї поведінки (антиконкурентних узгоджених дій) під час участі в торгах у 2016 році.
У заяві від 16.04.2025 №060 про зупинення розгляду справи № 39/2-17 від 11.08.2017 позивач просив відповідача зупинити розгляд справі № 39/2-17 від 11.08.2017 до розгляду Південним міжобласним територіальним відділенням АМКУ клопотання ТОВ “ФІРМА “РЕЛЕЕКСПОРТ” про закриття розгляду справи № 39/2-17 від 11.08.2017.
За наслідками розгляду клопотання позивача про закриття справи відповідач листом від 21.04.2025 №65-02/2045е повідомив, що ураховуючи те, що справа № 39/2-17 розпочата 11.08.2017, до неї не можуть бути застосовані положення статті 371 Закону України “Про захист економічної конкуренції” (в редакції від 01.01.2024) щодо граничних строків розгляду справ.
Рішенням Адміністративної колегії Південного міжобласного територіального управління Антимонопольного комітету України від 24.04.2025 №65/35-р/к (у справі №39/2-17) “Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу” постановлено, зокрема:
- Визнати, що товариство з обмеженою відповідальністю “НАУКОВО - ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО ФАЗА” та товариство з обмеженою відповідальністю “ФІРМА “РЕЛЕЕКСПОРТ” вчинили порушення, передбачене пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України “Про захист економічної конкуренції”, у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів (тендерів), проведених публічним акціонерним товариством “Енергопостачальна компанія “Херсонобленерго” на закупівлю: ДК 016-2010-27.11.4 Трансформатори електричні (Код за ДК 021-2015-31.17.0 - Трансформатори) лот 1 “Реактор дугогасний комбінований напругою 35/кор. З кВ потужністю 505 кВА АБЯ 1,0. Поставляється комплектно з регулятором ДЕЄ-ПРА та шунтуючим опором, (або еквівалент)”, дата оприлюднення та номер оголошення про результати процедури закупівлі, опублікованого в державному офіційному друкованому виданні з питань державних закупівель: Інформаційний бюлетень “Вісник державних закупівель” 80 (26.04.2016) від 26.04.2016, оголошення № 107953;
- За вчинене порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зазначене у пункті 1 резолютивної частини цього рішення, накласти на товариство з обмеженою відповідальністю товариство з обмеженою відповідальністю “ФІРМА “РЕЛЕЕКСПОРТ” (ідентифікаційний код юридичної особи 21623366) штраф у розмірі 68 000 (шістдесят вісім тисяч) гривень.
При цьому у рішенні Адміністративної колегії Південного міжобласного територіального управління Антимонопольного комітету України від 24.04.2025 №65/35-р/к встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю “НАУКОВО - ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО ФАЗА” та товариство з обмеженою відповідальністю “ФІРМА “РЕЛЕЕКСПОРТ” узгоджували свою поведінку з метою усунення змагання при підготовці та участі у торгах на закупівлю Трансформатори електричні (Код за ДК 021-2015-31.17.0 - Трансформатори) лот 1 “Реактор дугогасний комбінований напругою 35/кор. З кВ потужністю 505 кВА АБЯ 1,0. Поставляється комплектно з регулятором ІНЮ-ОРА та шунтуючим опором, (або еквівалент)”, проведених у 2016 році публічним акціонерним товариством “Енергопостачальна компанія “Херсонобленерго” (дата оприлюднення та номер оголошення про результати процедури закупівлі, опублікованого в державному офіційному друкованому виданні з питань державних закупівель: Інформаційний бюлетень “Вісник державних закупівель” 80 (26.04.2016) від 26.04.2016, оголошення № 107953).
Згідно з оскаржуваним рішенням відповідача встановлені у справі обставини щодо узгодженості поведінки ТОВ “НВП ФАЗА” та ТОВ “ФІРМА “РЕЛЕЕКСПОРТ” під час підготовки та участі у Торгах підтверджується наступним:
1. Подання у складі власних тендерних пропозицій відомостей про предмет закупівлі одного виробника, а саме:
- На виконання вимог Тендерної документації ТОВ “НВП ФАЗА” з метою участі у Торгах надана Комерційна пропозиція, відповідно до якої у пункті 14 Лот №1 (в формі таблиці) в колонці “Найменування товару, виробник, країна походження” зазначена інформація, а саме: - “Дугогасна котушка (реактор) типу ASR1.0 505kVA/35kV/4-25A/DB-24h з рідким діелектриком для компенсації струму однофазного замикання на землю в електричних мережах класу напруги 35 кВ в комплекті з шунтуючим опором SR в комплекті з регулятором REG-DPA виробник: “EGE spol. s r.o.” Країна походження: Європейський Союз (Чеська Республіка)”;
- На виконання вимог Тендерної документації ТОВ “ФІРМА “РЕЛЕЕКСПОРТ” з метою участі у Торгах надана Комерційна пропозиція, відповідно до якої у пункті 15 “Цінова пропозиція” (в формі таблиці) в колонці “Найменування товару, виробник, країна походження” зазначена інформація, а саме: - “Дугогасна котушка (реактор) типу ASR1.0 505kVA/35kV/4-25A/DB-24h з рідким діелектриком для компенсації струму однофазного замикання на землю в електричних мережах класу напруги 35 кВ в комплекті з шунтуючим опором SR в комплекті з регулятором REG-DPA. Виробник: “EGE spol. s r.o.” Країна походження: Європейський Союз (Чеська Республіка)”;
- Отже, ТОВ “НВП ФАЗА” та ТОВ “ФІРМА “РЕЛЕЕКСПОРТ” з метою участі у Торгах спільно обрали одного і того ж виробника товару, а саме: дугогасної котушки (реактора) типу ASR1.0 505kVA/35kV/4-25A/DB-24h з рідким діелектриком для компенсації струму однофазного замикання на землю в електричних мережах класу напруги 35 кВ в комплекті з шунтуючим опором SR в комплекті з регулятором REG-DPA. Такі обставини свідчать про координацію господарської діяльності Відповідачами, у тому числі під час підготовки та участі у Торгах.
2. ТОВ “НВП ФАЗА” та ТОВ “ФІРМА “РЕЛЕЕКСПОРТ” були обізнані щодо господарської діяльності один одного та мали господарські відносини один з одним та під час участі у Торгах, не конкурували, а співпрацювали між собою, та були незацікавлені у забезпечені об`єктивності процедури обрання Замовником переможця у зв`язку з попередньою обізнаністю щодо результатів Торгів, що підтверджується наступним:
- Листом Головного управління Державної податкової служби у м. Києві від 10.10.2024 № 30015/5/26-15-12-07-03 (вх. № 65-01/1361-Кі від 21.10.2024) надано реєстри відомостей щодо отриманих та виданих податкових накладних ТОВ “НВП ФАЗА” та ТОВ “ФІРМА “РЕЛЕЕКСПОРТ” з номенклатурою товарів (послуг) протягом періоду з 01.01.2016 по 31.12.2016. На підставі отриманої інформації, встановлено, що за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 під час здійснення господарських операцій ТОВ “НВП ФАЗА”, яке виступає продавцем, були виписані покупцю ТОВ “ФІРМА “РЕЛЕЕКСПОРТ” податкові накладні на суму 176 650 грн. Також на підставі отриманої інформації, встановлено, що за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 під час здійснення господарських операцій. ТОВ “ФІРМА “РЕЛЕЕКСПОРТ” яке виступає продавцем, ТОВ “НВП ФАЗА” була виписана податкова накладна на суму 75000 грн. 
- Листом АТ “ПроКредит Банк” від 15.11.2024 № 15-11-24/1/7/БТ (вх. №65-01/1512-Кі від 26.11.2024) надано повний перелік банківських операцій за рахунками ТОВ “ФІРМА “РЕЛЕЕКСПОРТ”, відкритими в АТ “ПроКредит Банк”. Відділенням встановлено, що протягом 2016 року між ТОВ “ФІРМА “РЕЛЕЕСПОР`Г” та ТОВ “ПВП ФАЗА” відбулось 3 банківських операції на загальну суму 128 040 грн.
3. За результатами аналізу інформації, наданої листом АТ “ПроКредит Банк” від 15.11.2024 № 15-11-24/1/7/БТ (вх. № 65-01/1512-Кі від 26.11.2024) встановлено, що між ТОВ “ФІРМА “РЕЛЕЕСПОР`Г” та ТОВ “ПВП ФАЗА” були операції пов`язані з наданням та поверненням фінансової допомоги. Загальна сума отриманих позик складає 211 500 грн. Наявність фінансових відносин зумовлює виникнення в суб`єктів, які пов`язані такими відносинами, певних прав та обов`язків, крім того, такі відносини свідчать про те, що ТОВ “ФІРМА “РЕЛЕЕСПОР`Г” та ТОВ “ПВП ФАЗА” були обізнані щодо діяльності та фінансової спроможності один одного.
4. Щодо наявності спільних працівників між ТОВ “ФІРМА “РЕЛЕЕСПОР`Г” та ТОВ “ПВП ФАЗА”:
- У додатках до листів від 17.09.2024 № 2600-0704-5/181640 (вх. від 17.09.2024 № 65-01/1194-Кі) та від 11.10.2024 № 2600-0704-5/198213 (вх. від 11.10.2024 № 65-01/1303-Кі) Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві надано перелік осіб, за яких прозвітувало ТОВ “НВП ФАЗА” та ТОВ “ФІРМА “РЕЛЕЕКСПОРТ” за січень - грудень 2016 року. 
- В ході аналізу інформації, наданої ГУ ПФУ в м. Києві Відділенням у 2016 році виявлена наявність спільного працівника, який одночасно мав трудові відносини з ТОВ “НВП ФАЗА” та ТОВ “ФІРМА “РЕЛЕЕКСПОРТ”, а саме: ОСОБА_1 на посаді головного бухгалтера (у ТОВ “НВП ФАЗА” на посаді головний бухгалтер за сумісництвом, у ТОВ “ФІРМА “РЕЛЕЕКСПОРТ” на посаді головний бухгалтер за основним місцем роботи). 
- У додатку до листа Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (далі - ГУ ДГІС у м. Києві) від 10.10.2024 № 30015/5/26-15-12-07-03 (вх. від 21.10.2024 № 65-01/1361-Кі) надано перелік осіб, за яких прозвітувало ТОВ “НВП ФАЗА” та ТОВ “ФІРМА “РЕЛЕЕКСПОРТ” за січень - грудень 2016 року.
- В ході аналізу інформації, наданої ГУ ДПС у м. Києві Відділенням у 2016 році виявлена наявність спільного працівника, який одночасно мав трудові відносин з ТОВ “НВП ФАЗА” та ТОВ “ФІРМА “РЕЛЕЕКСПОРТ”, а саме: ОСОБА_1 
- Єдність інтересів відповідачів обумовлює зацікавленість у результатах роботи певних осіб одночасно пов`язаних трудовими відносинами з ТОВ “НВП ФАЗА” та ТОВ “ФІРМА “РЕЛЕЕКСПОРТ”.
- Отже, розподіл цього результату задовольняє ТОВ “НВП ФАЗА” та ТОВ “ФІРМА “РЕЛЕЕКСПОРТ”, оскільки в іншому випадку з такими працівниками були б припинені трудові відносини.
- Трудові відносини, які виникають між працівником та роботодавцем, зобов`язують працівника виконувати роботу у визначений строк з підляганням внутрішнього трудового розпорядку. У свою чергу, одночасне перебування працівника у трудових відносинах із різними суб`єктами господарювання передбачає необхідність погодження між суб`єктами господарювання, в яких працює відповідний працівник, графіка чи черговості виконаної роботи. Такий погоджений розподіл роботи між суб`єктами господарювання можливий за умови, шо вони не конкурують між собою, а господарську діяльність ведуть скоординовано з метою досягнення спільних результатів.
- В умовах справжньої конкуренції суб`єкти господарювання, які позиціонують себе як конкуренти по відношенню один до одного, будуть уникати ситуації щодо наявності спільних працівників, оскільки такі працівники за матеріальні або інші вигоди можуть вдатись до збирання інформації, у тому числі комерційної таємниці, розголошення якої завдасть шкоди суб`єкту господарювання або надасть неправомірних переваг у конкуренції суб`єкту господарювання, в інтересах якого ця інформація збиралась.
- Отже, одночасне перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах з ТОВ “НВП ФАЗА” та ТОВ “ФІРМА “РЕЛЕЕКСПОРТ” свідчить про спільне здійснення ТОВ “НВП ФАЗА” та ТОВ “ФІРМА “РЕЛЕЕКСПОРТ” господарської діяльності, у зв`язку з чим ТОВ “НВП ФАЗА” та ТОВ “ФІРМА “РЕЛЕЕКСПОРТ” не могли бути не обізнані з діяльністю один одного.
На підставі вищезазначеного в оскаржуваному рішення відповідача зазначено, що вказані факти у своїй сукупності свідчать про те, що на всіх стадіях підготовки тендерних пропозицій для участі у Торгах ТОВ “НВП ФАЗА” та ТОВ “ФІРМА “РЕЛЕЕКСПОРТ” були обізнані щодо участі кожного з них у Торгах, що підтверджується, зокрема, таким: подання у складі власних тендерних пропозицій відомостей про предмет закупівлі одного виробника; наявність господарських відносин; наявність між ТОВ “НВП ФАЗА” та ТОВ “ФІРМА “РЕЛЕЕКСПОРТ” відносин фінансового характеру (надання/отримання фінансової допомоги); наявність спільного працівника. 
Також зазначено, що наведене в сукупності свідчить про вчинення ТОВ “НІВП ФАЗА” та ТОВ “ФІРМА “РЕЛЕЕКСПОРТ” порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 1 статті 50, пунктом 4 частини другої етапі 6 Закону України “Про захист економічної конкуренції”, у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результату торгів (тендерів) під час участі у процедурі закупівлі, проведеній публічним акціонерним товариством “Енергопостачальна компанія “Херсонобленерго” на закупівлю: ДК 016-2010-27.11.4 Трансформатори електричні (Код за ДК 021-2015-31.17.0 - Трансформатори) лот 1 “Реактор дугогасний комбінований напругою 35/кор. З кВ потужністю 505 кВА ASR 1.0. Поставляється комплектно з регулятором REG-DPA та шунтуючим опором, (або еквівалент)”, дата оприлюднення та номер оголошення про результати процедури закупівлі, опублікованого в державному офіційному друкованому виданні з питань державних закупівель: Інформаційний бюлетень “Вісник державних закупівель” 80 (26.04.2016) від 26.04.2016, оголошення № 107953.
Товариство з обмеженою відповідальністю “ФІРМА “РЕЛЕЕКСПОРТ” звертаючись до суду першої інстанції із позовом про визнання п.п. 1, 3 рішення Адміністративної колегії Південного міжобласного територіального управління Антимонопольного комітету України від 24 квітня 2025 року №65/35-р/к (у справі №39/2-17) недійсними послалось на те, що в оскаржуваному рішенні відсутні прямі докази, які б вказували на узгодженість дій учасників закупівлі, а також зловживання правом відповідачем у строках розгляду, що має негативні наслідки для позивача.
Приймаючи оскаржуване рішення місцевий господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та задовольнив їх в повному обсязі.
Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дослідивши наявні матеріали справи доводи та вимоги сторін дійшла наступних висновків. 
Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
Вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки не доведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні.
Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист – це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).
Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Чинне законодавство визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.
Крім того, суди мають виходити із того, що обраний позивачем спосіб захист цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та має бути спрямований на захист порушеного права.
Враховуючи вищевикладене, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.
Тендер (торги) – це здійснення конкурентного відбору учасників з метою визначення переможця торгів згідно з процедурами, установленими чинним законодавством. Такий конкурентний відбір забезпечується лише завдяки наявності конкуренції між учасниками торгів. Метою проведення торгів є отримання замовником найкращої пропозиції, тобто одержання товару належної якості за оптимальною ціною. Змагальність учасників торгів передбачає самостійні дії (поведінку) кожного з учасників і зумовлює для здобуття перемоги пропонування кращих умов за найнижчими цінами; якщо учасники торгів домовляються між собою (узгоджуються) щодо умов своїх пропозицій конкурсних торгів, то усувається й самостійність в їх поведінці. Коли учасники торгів домовляються (узгоджують свою поведінку між собою) один з іншим щодо умов своїх конкурсних пропозицій, то усувається й самостійність в їх поведінці, а, як наслідок, і конкуренція між ними під час проведення процедур закупівель. Якщо ж учасники замінили конкуренцію між собою на координацію, то покупець не отримує той результат, який би він отримав в умовах справжньої конкуренції, тому такі узгоджені дії учасників торгів спотворюють ці ж самі торги (тендери).
Статтею 1 Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачено, що економічна конкуренція (конкуренція) – це змагання між суб`єктами господарювання з метою здобуття завдяки власним досягненням переваг над іншими суб`єктами господарювання, внаслідок чого споживачі, суб`єкти господарювання мають можливість вибирати між кількома продавцями, покупцями, а окремий суб`єкт господарювання не може визначати умови обороту товарів на ринку.
В силу частини другої статті 4 Закону України "Про захист економічної конкуренції" суб`єкти господарювання, органи влади, органи місцевого самоврядування, а також органи адміністративно-господарського управління та контролю зобов`язані сприяти розвитку конкуренції та не вчиняти будь-яких неправомірних дій, які можуть мати негативний вплив на конкуренцію.
Згідно з статтею 5 Закону України "Про захист економічної конкуренції" узгодженими діями є укладення суб`єктами господарювання угод у будь-якій формі, прийняття об`єднаннями рішень у будь-якій формі, а також будь-яка інша погоджена конкурентна поведінка (діяльність, бездіяльність) суб`єктів господарювання. Узгодженими діями є також створення суб`єкта господарювання, об`єднання, метою чи наслідком створення якого є координація конкурентної поведінки між суб`єктами господарювання, що створили зазначений суб`єкт господарювання, об`єднання, або між ними та новоствореним суб`єктом господарювання, або вступ до такого об`єднання. Особи, які чинять або мають намір чинити узгоджені дії, є учасниками узгоджених дій.
Відповідно до пункту 1 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" порушенням законодавства про захист економічної конкуренції є антиконкурентні узгоджені дії.
За умовами частини першої, пункту 4 частини другої статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції" антиконкурентними узгодженими діями є узгоджені дії, які призвели чи можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції. Антиконкурентними узгодженими діями, зокрема, визнаються узгоджені дії, які стосуються спотворення результатів торгів, аукціонів, конкурсів, тендерів.
Вчинення антиконкурентних узгоджених дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно з законом (частина четверта статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції").
Приписами статті 51 Закону України "Про захист економічної конкуренці" унормовано, що порушення законодавства про захист економічної конкуренції тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
За порушення, передбачені, зокрема, пунктом 1 статті 50 цього Закону, накладаються штрафи у розмірі, встановленому частиною другою статті 52 Закону України "Про захист економічної конкуренції".
За приписами статті 3 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" основним завданням названого Комітету є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині, зокрема, здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.
Для реалізації завдань, покладених на Антимонопольний комітет України, в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі утворюються територіальні відділення Антимонопольного комітету України, повноваження яких визначаються названим Комітетом у межах його компетенції. Повноваження територіальних відділень Антимонопольного комітету України визначаються цим Законом, іншими актами законодавства (частини перша, друга статті 12 Закону України "Про Антимонопольний комітет України").
Водночас згідно з частиною першою статті 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має такі повноваження: розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами; приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції.
Відповідно до частини першої статті 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" встановлено, що підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; заборона концентрації відповідно до Закону України "Про санкції"; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.
Для кваліфікації дій суб`єкта господарювання як антиконкурентних узгоджених не є обов`язковою умовою наявність негативних наслідків таких дій у вигляді завдання збитків, порушень прав та охоронюваних законом інтересів інших господарюючих суб`єктів чи споживачів, оскільки достатнім є встановлення самого факту погодження конкурентної поведінки, яка може мати негативний вплив на конкуренцію.
Негативним наслідком при цьому є сам факт спотворення результатів торгів (через узгодження поведінки конкурсантами). Недосягнення суб`єктами господарювання мети, з якою вони узгоджують власну конкурентну поведінку, з причин та обставин, що не залежать від їх волі, не є підставою для встановлення відсутності правопорушення, передбаченого статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції". Узгоджена поведінка учасників торгів не відповідає суті конкурсу.
Отже, для визнання органом Антимонопольного комітету порушення законодавства про захист економічної конкуренції вчиненим достатнім є встановлення й доведення наявності наміру суб`єктів господарювання погодити (скоординувати) власну конкурентну поведінку, зокрема шляхом обміну інформацією під час підготовки тендерної документації, що разом з тим призводить або може призвести до переваги одного з учасників під час конкурентного відбору з метою визначення переможця процедури закупівлі.
Змагальність під час торгів забезпечується таємністю інформації. З огляду на зміст статей 1, 5, 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції" змагальність учасників процедури закупівлі передбачає самостійні та незалежні дії (поведінку) кожного з них, обов`язок готувати свої пропозиції окремо, без обміну інформацією.
Аналогічна стала правова позиція висловлена у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 13.03.2018 у справі № 924/381/17, від 12.06.2018 у справі № 922/5616/15, від 18.10.2018 у справі № 916/3214/17, від 18.12.2018 у справі № 922/5617/15, від 05.03.2020 у справі № 924/552/19, від 11.06.2020 у справі № 910/10212/19, від 22.10.2019 у справі № 910/2988/18, від 05.08.2018 у справі № 922/2513/18, від 07.11.2019 у справі № 914/1696/18, від 02.07.2020 у справі № 927/741/19 тощо.
Суду під час вирішення справ щодо визнання недійсними рішень Антимонопольного комітету України про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зокрема, за антиконкурентні узгоджені дії, які стосуються спотворення результатів торгів та накладення штрафу, належить здійснювати оцінку обставин справи та доказів за своїм внутрішнім переконанням в порядку частини другої статті 86 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, досліджувати також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у справі у їх сукупності.
Закон не ставить застосування передбачених ним наслідків узгоджених антиконкурентних дій у залежність від "спільної домовленості разом брати участь у торгах з метою усунення конкуренції". Цілком зрозуміло, що така "домовленість" навряд чи може мати своє матеріальне втілення у вигляді письмових угод чи інших документів. Саме тому питання про наявність/відсутність узгоджених антиконкурентних дій має досліджуватися судами виходячи з усієї сукупності обставин і доказів, з`ясованих і досліджених у справі, враховуючи їх вірогідність і взаємозв`язок, у відповідності до вищенаведеної норми процесуального закону.? У частині третій статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої, другої статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.
Принцип змагальності сторін полягає в тому, що сторони у процесі зобов`язані в процесуальній формі довести свою правоту, за допомогою поданих ними доказів переконати суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень.
Отже, даний принцип забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладення тягаря доказування на сторони.
Частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
В силу частини першої статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, в господарському процесі є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.
Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).
Положеннями статті 79 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Слід зауважити, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж.К. та інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") Європейський суд з прав людини наголосив, що цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей", тобто суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.
У процесі розгляду справ господарські суди мають перевіряти правильність застосування органами Антимонопольного комітету України правових норм у розгляді антимонопольної справи, повноту з`ясування обставин, які мають значення для справи; доведення Антимонопольним комітетом України обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; відповідність висновків, викладених у рішенні Антимонопольного комітету України, обставинам справи. Водночас суди не повинні перебирати на себе не притаманні суду функції та самостійно встановлювати, зокрема, обставини інкримінованого порушення, та збирати докази, що відноситься до дискреційних повноважень органів Антимонопольного комітету України під час розгляду антимонопольної справи.
Саме така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 30.09.2019 у справі №910/13306/18.
Суди не наділені повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) Антимонопольного комітету України поза межами перевірки за критеріями, визначеними у статті 19 Конституції України та статті 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції".
З огляду на вищевикладене, дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд зазначає, що Південним міжобласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України у межах визначених законом повноважень та відповідно до норм законодавства про захист економічної конкуренції у рішенні від 24 квітня 2025 року №65/35-р/к (у справі №39/2-17) “Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу” встановлено обставини щодо узгодженості поведінки ТОВ “НВП ФАЗА” та ТОВ “ФІРМА “РЕЛЕЕКСПОРТ” під час підготовки та участі у торгах, що підтверджуються: поданням у складі власних тендерних пропозицій відомостей про предмет закупівлі одного виробника, наявністю між вказаними особами господарських відносин з купівлі-продажу та позики, наявністю спільного працівника, який одночасно мав трудові відносини з ТОВ “НВП ФАЗА” та ТОВ “ФІРМА “РЕЛЕЕКСПОРТ” (а саме: ОСОБА_1 на посаді головного бухгалтера - у ТОВ “НВП ФАЗА” на посаді головний бухгалтер за сумісництвом, у ТОВ “ФІРМА “РЕЛЕЕКСПОРТ” на посаді головний бухгалтер за основним місцем роботи), що підтверджується наявними в матеріалах справи відповідями на запити відповідача та доданими до них документами.
Наведене свідчить про те, що на всіх стадіях підготовки тендерних пропозицій для участі у торгах позивач та третя особа були обізнані щодо участі кожного з них у торгах, а тому відповідачем у межах визначених законом повноважень, правильно кваліфіковано їх антиконкурентні узгоджені дії та в результаті встановлення порушення законодавства про захист економічної конкуренції застосовано передбачені Законом України "Про захист економічної конкуренції" заходи відповідальності у вигляді накладення штрафу.
Водночас у матеріалах справи відсутні та позивачем до місцевого господарського суду не подано жодного належного та допустимого доказу, який би спростовував правомірність і обґрунтованість висновків вказаного територіального відділення Антимонопольного комітету України стосовно того, що позивача та третя особа допустили порушення, передбачене пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України “Про захист економічної конкуренції”.
Поряд з цим, стосовно доводів позивача про надмірну тривалість розгляду відповідачем справи №39/2-17, в межах якої було прийнято оскаржуване рішення від 24 квітня 2025 року №65/35-р/к “Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу”, Південно-західний апеляційний господарський суд зазначає наступне.
Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Ireland v. the United Kingdom" (Ірландія проти Сполученого Королівства, від 18.01.1978, §154) містить вказівку про те, що судові рішення, насправді, слугують не лише для вирішення справ у суді, а і загалом для того, щоб пояснити, забезпечити й удосконалити норми, визначені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (далі – Конвенція), сприяючи таким чином виконанню державами своїх зобов`язань як учасників Конвенції.
Антимонопольний комітет України як державний орган зі спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері публічних закупівель (частина перша статті 1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України"), будує свою діяльність на принципах законності, гласності та захисту конкуренції на засадах рівності фізичних та юридичних осіб перед законом та пріоритету прав споживачів (стаття 4 Закону України "Про Антимонопольний комітет України").
Як зазначалося вище, господарські суди у розгляді справ про визнання недійсними рішень Антимонопольного комітету України не повинні перебирати на себе не притаманні суду функції, які здійснюються виключно органами Антимонопольний комітет України, але при цьому зобов`язані перевіряти правильність застосування органами Антимонопольним комітетом України відповідних правових норм.
Водночас дискреційні повноваження не повинні використовуватися органом свавільно, а суд повинен мати можливість переглянути рішення, прийняті на підставі реалізації цих дискреційних повноважень, що є запобіжником щодо корупції та свавільних рішень в умовах максимально широкої дискреції державного органу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі №910/23000/17).
Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № К(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятими Комітетом Міністрів 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
У пункті 45 доповіді Венеціанської комісії щодо верховенства права, серед іншого, зазначено: "Потреба у визначеності не означає, що органові, який ухвалює рішення, не повинні надаватись дискреційні повноваження (де це необхідно) за умови наявності процедур, що унеможливлюють зловживання ними. У цьому контексті закон (a law), яким надаються дискреційні повноваження певному державному органові, повинен вказати чітко і зрозуміло на обсяг такої дискреції. Не відповідатиме верховенству права, якщо надана законом виконавчій владі дискреція матиме характер необмеженої влади. Отже, закон повинен вказати на обсяг будь-якої такої дискреції та на спосіб її здійснення із достатньою чіткістю, аби особа мала змогу відповідним чином захистити себе від свавільних дій".
У пункті 47 вищенаведеної доповіді Венеціанська комісія корелювала ці вимоги із зверненням до законодавчого органу: "…парламентові не може бути дозволено зневажати основоположні права людини внаслідок ухвалення нечітких законів. Цим досягається істотно важливий юридичний захист особи супроти держави та її органів і посадових осіб".
Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи, Венеційської комісії хоч формально і не мають обов`язкового характеру, однак вони є дуже важливими для національної практики, зокрема, для надання змістовного тлумачення.
Конституційний Суд України визнає за органом публічної влади право на певні дискреційних повноваження у прийнятті рішень, та застерігає, що "цей механізм повинен забезпечувати, з одного боку, захист особи від свавільного втручання органів державної влади у її права і свободи, а з другого - наявність можливості у особи передбачати дії цих органів" (абзац 3 підпункту 2.4 пункту 2 мотивувальної частини рішення № 3-рп/2016 від 08.06.2016).
З позиції гарантування основоположних прав людини надання дискреційних повноважень органам, обсяг яких не має чітко визначених меж, було б несумісним з принципом верховенства права, як одним з основних принципів демократичного суспільства, гарантованих Конвенцією і Конституцією України.
У пункті 70 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Рисовський проти України" (заява №29979/04, прийняте 20.10.2011, набуло статусу остаточного 20.01.2012) вказано таке: "Суд підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy), заява №33202/96, пункт 120, ECHR 2000-I, "Онер`їлдіз проти Туреччини" (Oneryildiz v. Turkey), заява №48939/99, пункт 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява №21151/04, пункт 72, від 08.04.2008, і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява №10373/05, пункт 51, від 15.09.2009). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява №55555/08, пункт 74, від 20.05.2010, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява №36900/03, пункт 37, від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" (Oneryildiz v. Turkey), пункт 128, та "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy), пункт 119)".
Отже, принцип "належного урядування" покладає обов`язок на орган діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб, запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.
Принцип "належного урядування" має надзвичайно важливе значення для забезпечення правовладдя в Україні. Неухильне дотримання основних складових принципу "належного урядування" забезпечує прийняття суб`єктами легітимних, справедливих та досконалих рішень. Крім того, принцип "належного урядування" підкреслює те, що між особою та державою повинні бути вибудовані саме публічно-сервісні відносини, у яких інституції та процеси служать всім членам суспільства.
Тобто, дискреційні повноваження Антимонопольного комітету України мають узгоджуватися з конституційним принципом верховенства права та такими його елементами, як юридична визначеність та заборона свавілля.
При реалізації дискреційного повноваження суб`єкт зобов`язаний поважати основоположні права особи, додержуватися: конституційних принципів; принципів реалізації відповідної владної управлінської функції; принципів здійснення дискреційних повноважень; змісту публічного інтересу; положень власної компетенції; вказівок, викладених у інтерпретаційних актах; фахових правил, закріплених у нормативних актах; адміністративної практики; судової практики; процедурних вимог.
Враховуючи статтю 19 Конституції України, статтю 6 Конвенції, зазначені рішення Європейського суду з прав людини, приписи Закону України "Про захист економічної конкуренції" та Закону України "Про Антимонопольний комітет України", під час прийняття рішення Антимонопольний комітет України має переслідувати лише ту мету, задля якої його наділено такими повноваженнями; дотримуватися принципу об`єктивності й безсторонності, враховуючи лише ті чинники, які стосуються конкретної справи; дотримуватися принципу рівності перед законом, не допускаючи несправедливої дискримінації; забезпечувати належну рівновагу між несприятливими наслідками, які його рішення може мати для прав, свобод чи інтересів осіб, та переслідуваною при цьому метою; приймати своє рішення в межах строку, прийнятного під кутом зору питання, яке вирішується; забезпечувати послідовне застосування загальних нормативно-правових приписів з одночасним врахуванням конкретних обставин кожної справи, пропорційності, розумності строку, обґрунтованості.
Критеріями судового контролю за реалізацією дискреційних повноважень є: критерії перевірки діяльності такого суб`єкта, зокрема, мета, з якою дискреційне повноваження надано, об`єктивність дослідження доказів у справі, принцип рівності перед законом, безсторонність; публічний інтерес, задля якого дискреційне повноваження реалізується; зміст конституційних прав та свобод особи; якість викладення у дискреційному рішенні доводів, мотивів його прийняття.
Суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) Антимонопольного комітету України поза межами перевірки за критеріями, визначеними у статті 19 Конституції України та статті 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції".
Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням суду є контроль за легітимністю прийняття рішень. Суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу.
Відтак судова практика Європейського суду з прав людини щодо правозастосування статті 6 Конвенції у контексті питання необхідного обсягу судового контролю встановлює загальну рамку, в межах якої дискреційна влада може здійснюватися і юридично контролюватися.
Критеріями перевірки законності оспорюваного рішення є конституційні положення про те, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України (формальний критерій), а складові принципу верховенства права дають суду підстави досліджувати зміст ухваленого (сутнісний критерій) на предмет відповідності легітимній меті, недискримінації, пропорційності тощо.
Дискреція не є довільною, вона завжди здійснюється відповідно до закону (права), оскільки згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.
У розділі VII Закону України "Про захист економічної конкуренції" містяться положення норм, які регламентують порядок, послідовність та певні строки вчинення органом Антимонопольного комітету України у межах своїх повноважень дій щодо розгляду антимонопольної справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.
Зокрема, згідно з статтею 35 Закону України "Про захист економічної конкуренції" розгляд справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції починається з прийняття розпорядження про початок розгляду справи та закінчується прийняттям рішення у справі. При розгляді справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України: збирають і аналізують документи, висновки експертів, пояснення осіб, іншу інформацію, що є доказом у справі, та приймають рішення у справі в межах своїх повноважень; отримують пояснення осіб, які беруть участь у справі, або будь-яких осіб за їх клопотанням чи з власної ініціативи.
Аналіз положень статті 35 Закону України "Про захист економічної конкуренції" дає підстави для висновку, що у цій статті визначено перелік дій, які підпадають під поняття визначення "розгляд справи", зокрема, це збір та аналіз доказів (документів, висновків експертів, пояснень осіб, іншої інформації).
У частині 2 статті 38 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що розгляд справи може бути зупинено з власної ініціативи відповідного органу Антимонопольного комітету України чи за заявою особи, яка бере участь у справі, до завершення розгляду органом Антимонопольного комітету України, господарським судом пов`язаної з цією справою іншої справи або до вирішення державним органом пов`язаного з нею іншого питання. Про зупинення розгляду справи та його поновлення приймається розпорядження.
Статтею 42 Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачено, що суб`єкт господарювання не може бути притягнений до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, якщо минув строк давності притягнення до відповідальності. Строк давності притягнення до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції становить п`ять років з дня вчинення порушення, а в разі триваючого порушення - з дня закінчення вчинення порушення. Строк давності притягнення до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачені пунктами 13-16 статті 50 цього Закону, становить три роки з дня вчинення порушення, а в разі триваючого порушення - з дня закінчення вчинення порушення. Перебіг строку давності зупиняється на час розгляду органами Антимонопольного комітету України справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.
Ні Законом України "Про захист економічної конкуренції", ні Правилами розгляду заяв і справ порушення законодавства про захист економічної конкуренції, затвердженими розпорядженням Антимонопольного комітету України №5 від 19.04.1994, не визначено строків, які встановлюють тривалість розслідування з моменту його початку до винесення відповідного рішення Антимонопольним комітетом України.
Дійсно положення частини 2 статті 42 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначають, що перебіг строку позовної давності зупиняється на час розгляду антимонопольної справи органом Антимонопольного комітету України. Водночас наведені положення ніяким чином не скасовують, не підміняють та/або не продовжують строки, визначені у частині 1 цієї статті. Також в силу положень статті 19 Конституції України та пункту 1 статті 3 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" не наділяють правом органи Антимонопольного комітету України щодо притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності за порушення конкурентного законодавства поза межами, визначеними у частині 1 статті 42 Закону України "Про захист економічної конкуренції".
Отже, у вирішенні питання щодо дотримання органом Антимонопольного комітету України строків давності притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності тлумачення словосполучення "розгляду органами Антимонопольного комітету України справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції" першочергове значення має саме сутнісний зміст поняття "розгляд справи". Тобто, вчинення органом Антимонопольного комітету України всіх необхідних процесуальних дій, направлених на збір доказів, які підтверджують обставини інкримінованого суб`єкту господарювання порушення конкурентного законодавства та вчинення всіх необхідних, передбачених законом дій задля встановлення обставин такого порушення, і, відповідно, прийняття рішення щодо наявності/відсутності підстав для притягнення цього суб`єкта до відповідальності.
Таким чином, у разі якщо господарські суди під час розгляду справи встановлять обставини саме щодо бездіяльності органів Антимонопольного комітету України, яка полягає у зволіканні щодо прийняття рішення за наслідками розгляду антимонопольної справи, в межах строків притягнення до відповідальності, які встановлені у статті 42 Закону України "Про захист економічної конкуренції" за відсутності об`єктивних і поважних причин, що пов`язані безпосередньо із розглядом справи (складність справи/поведінка сторін антимонопольної справи/дії або бездіяльність відповідних державних органів), бездіяльність органу Антимонопольного комітету України не може визнаватися такою, що узгоджується з положеннями статті 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" (постанова Верховного Суду від 14.05.2024 у справі №910/19008/21).
Хоч окремі розслідування можуть проводитись з прийнятною тривалістю, проте загальна тривалість має відповідати, зокрема, принципу верховенства права, як одному з основних принципів демократичного суспільства, гарантованих Конституцією України, так і принципу "належного урядування".
Саме така правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 18.05.2023 у справі №910/19008/21.
З матеріалів справи вбачається, що розгляд справи Розпорядженням Адміністративної колегії Херсонського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 11.08.2017 №42-рп/к, справа №39/2-17, розпочато за наявністю в діях Товариства з обмеженою відповідальністю “Науково-виробниче підприємство ФАЗА” та Товариства з обмеженою відповідальністю “ФІРМА “РЕЛЕЕКСПОРТ” ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 1 статті 50, пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України “Про захист економічної конкуренції”, у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів.
В свою чергу, лише 24.04.2025 Адміністративною колегією Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України прийнято оскаржуване рішення №65/35-р/к (у справі №39/2-17) про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладено штраф на учасників торгів ТОВ «ФІРМА «РЕЛЕЕКСПОРТ» та ТОВ «НАУКОВО – ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО ФАЗА» по 68 000 грн.
Отже, розгляд відділенням Антимонопольного комітету України антимонопольної справи №39/2-17 тривав з 11.08.2017 року до 24.04.2025 року, що склало 7 років 8 місяців 13 днів.
При цьому проведення розслідування у такий тривалий строк (майже вісім років) за однією процедурою закупівлі з двома учасниками, враховуючи строки притягнення до відповідальності, встановлені у статті 42 Закону України "Про захист економічної конкуренції", має бути обґрунтоване об`єктивними та поважними причинами, які пов`язані безпосередньо із розглядом справи Антимонопольним комітетом України, як-то складністю справи, поведінкою сторін (відповідачів антимонопольної справи), діями/бездіяльністю відповідних державних органів, у тому числі, Антимонопольного комітету України тощо.
Даний висновок узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у поставі від 03.12.2024 у цій справі та у постанові від 27.02.2025 у справі № 916/4909/23.
Як вбачається з матеріалів справи, не зважаючи на те, що розгляд справи №39/2-17 було розпочато 11.08.2017, запити до державних органів та фінансових установ були надіслані органом Антимонопольного комітету України лише через 7 років після цього. Так, судом встановлено, що оскаржуване у даній справі рішення відповідача від 24.04.2025 №65/35-р/к постановлено на підставі отриманої інформації та документів, які були надані органами пенсійного фонду та податкової, а також банківською установою на запити відповідача, надіслані у вересні та жовтні 2024.
При цьому в матеріалах справи відсутні та до суду не надані докази здійснення відділенням Антимонопольного комітету (як Адміністративною колегією Херсонського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, так і Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України) жодних повноважень відповідно до Закону України “Про Антимонопольний комітет України” з розгляду справи №39/2-17.
Фактично в основу оскаржуваного рішення відповідача покладено відповіді лише на три запити відповідача, а саме відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління ДПС у м. Києві та АТ “ПроКредит Банк”.
Поряд з цим, матеріалами справи підтверджується, що позивач, як учасник торгів, також належним чином виконував свої обов`язки щодо своєчасного надання відповідей на запити та вимоги відділення Антимонопольного комітету України, тобто зі своєї сторони вчиняв активні дії для своєчасного та оперативного розгляду антимонопольної справи, що не може свідчити про затягування розгляду останньої саме з його вини.
Колегія суддів зазначає, що, з огляду на сукупність наявних у матеріалах справи доказів, на яких ґрунтується оскаржуване позивачем рішення Адміністративної колегії Південного міжобласного територіального управління Антимонопольного комітету України від 24 квітня 2025 року №65/35-р/к (у справі №39/2-17) “Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу”, відповідна антимонопольна справа не є складною, а кваліфікація поведінки учасників торгів, з урахуванням наявної у відповідача документації, своєчасно наданої як учасниками торгів, так і державними органами/фінансовими установами, не потребувала істотних затрат часу, оскільки дозволяла оперативно та конкретно встановити наявність/відсутність ознак пов`язаності відповідачів антимонопольної справи, що зумовила недотримання конкретних засад проведення торгів.
Посилання відповідача на проведення реорганізації територіальних відділень Антимонопольного комітету України у червні місяці 2020 року, яка відбулася відповідно до розпорядження Антимонопольного комітету України №23-рп від 28.11.2019 (у редакції розпорядження Антимонопольного комітету України №5-рп від 07.05.2020), жодним чином не свідчать про наявність обґрунтованих підстав для надмірної тривалості розгляду антимонопольної справи, оскільки вказані труднощі в організації своєчасного виконання працівниками відповідача своїх професійних обов`язків є виключно проблемою внутрішньої організації роботи такої юридичної особи, а тому зазначені Південним міжобласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України підстави не є тими обставинами, які перешкоджали прийняти рішення за результатами розгляду справи у найкоротший строк, адже вони є суб`єктивними (такими, що залежать виключно від організації роботи відповідача), тим більше, що останній, діючи добросовісно, розумно та обачливо, повинен був з достатнім поспіхом вчиняти дії щодо якнайшвидшого розгляду справи.
Між тим, оскаржуване позивачем рішення Адміністративної колегії Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України прийнято лише 24.04.2025, у зв`язку з чим позивача було притягнуто до відповідальності поза межами строків давності, встановлених у частині першій статті 42 Закону України "Про захист економічної конкуренції", за відсутності поважних та об`єктивних причин для пропуску такого строку.
Близький за змістом висновок щодо вибору і застосування норми права щодо спірних правовідносин викладено у постанові Верховного Суду від 27.02.2025 у справі № 916/4909/23, який колегія суддів в силу приписів частини 4 статті 236 ГПК України враховує до спірних правовідносин.
Крім того, розгляд відділенням Антимонопольного комітету України антимонопольної справи №39/2-17 протягом майже 8 років став надмірним тягарем для позивача, беручи до уваги відсутність юридичної визначеності і остаточності щодо вирішення питання порушення/непорушення ним Закону України "Про захист економічної конкуренції", що було предметом розгляду антимонопольної справи.
Розгляд Антимонопольним комітетом України антимонопольної справи протягом тривалого часу також позбавляє учасника такої справи належного захисту, з огляду на втрату можливості надавати докази, які можуть втратити достовірність і повноту з плином часу, що також безпідставно не враховано відповідачем.
Таким чином, враховуючи те, що загальна тривалість розгляду антимонопольної справи не відповідає принципу верховенства права, як одному з основних принципів демократичного суспільства, за відсутності обґрунтованих, об`єктивних та поважних причин для зволікання відповідачем з прийняттям рішення у такій справі, що призвело до притягнення позивача до відповідальності поза межами строків давності, передбачених частиною першою статті 42 Закону України "Про захист економічної конкуренції", Південно-західний апеляційний господарський погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність правових підстав для задоволення позову.
Щодо посилання апелянта на те, що розгляд справи припав на період дії карантину, реорганізацію органів Антимонопольного комітету України, військової агресії проти України та повномасштабного вторгнення на територію України, які в сукупності є об`єктивними чинниками, які вплинули на тривалість розгляду справи (з відсилкою на висновки викладені Верховним Судом у постанові від 15 липня 2025 року у справі № 910/2415/24), колегія суддів зазначає таке. 
Як відзначив Верховний Суд у постанові від 03.03.2026 по справі №910/12568/24, Верховний Суд у постанові від 15 липня 2025 року у справі №910/2415/24 не надавав універсального для всіх справ, за участю органів АМК, правового висновку про те, що сама по собі гостра респіраторна хвороба COVID-19, спричинена коронавірусом SARS-CoV-2, та саме по собі повномасштабне вторгнення є апріорі об`єктивною обставиною тривалого розгляду органами АМК антимонопольних справ.
В свою чергу, у цій справі Відділення АМК не пояснило, що стало на заваді прийняти відповідне рішення до 2020 року (введення карантину з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби) та/або до 22.02.2022 (початок повномасштабного вторгнення та введення воєнного стану). Відповідачем не надано до суду жодних доказів вчинення відповідних дій до початку дії карантину у березні 2020, тобто протягом більш ніж 2,5 роки після початку розгляду справи.
Також, відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що запроваджені дії карантину, реорганізацію органів Антимонопольного комітету України та військова агресія проти України та повномасштабне вторгнення на територію України дійсно вплинули та об`єктивно позбавили відповідача можливості своєчасного розгляду справи.
Як вірно вказано місцевим господарським судом, само по собі посилання на наявність таких обставин не свідчить про неможливість роботи відповідача як держаного органу, робота якого не зупинялась, як на період дії карантину, так і на період діє воєнного стану.
Спростовуються наявними матеріалами справи й доводи апелянта стосовно недобросовісності позивача, оскільки як вже було вказано вище, ТОВ “ФІРМА “РЕЛЕЕКСПОРТ” не приховувало жодної інформації та на всі запити відповідача надавало затребувані документи та пояснення. 
Не заслуговують на увагу й твердження скаржника про те, що тривалий розгляд справи жодним чином не вплинув на права позивача, у тому числі майнові, оскільки як вже було вказано вище, розгляд антимонопольної справи Відділення АМК став надмірним тягарем для Товариства, з огляду на відсутність юридичної визначеності і остаточності щодо вирішення питання відповідності дій останнього вимогам Закону протягом значеного періоду часу, майже 8 років з моменту початку розгляду справи. 
До того ж, колегія суддів враховує той факт, що підприємство позивача відповідно до наявного у справі витягу з наказу Міністерства енергетики України від 15.07.2024 №259 визначено критично важливим для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період.
Відповідно, притягнення його до відповідальності за оскаржуваним рішенням АМК поза межами строків давності може мати негативні наслідки в умовах наявної військової агресії рф та триваючих обстрілів об`єктів енергетичної інфраструктури, а також в силу вимог п.4 ч.1 ст.17 Закону України “Про публічні закупівлі” призводить до відмови участі у процедурі закупівлі протягом останніх трьох років.
Суд апеляційної інстанції також вважає за необхідне зазначити, що з 01.01.2024 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення законодавства про захист економічної конкуренції та діяльності Антимонопольного комітету України" №3295-IX від 09.08.2023, яким суттєво змінено правила проведення перевірок суб`єктів господарювання, у тому числі і вчинення окремих процесуальних дій з боку органів Антимонопольного комітету України в аспекті забезпечення дотримання прав суб`єктів господарювання.
Загальною метою вищенаведеного закону є наближення підходів до застосування українського антимонопольного законодавства до підходів, які застосовуються в Європейському Союзі задля підвищення ефективності застосування українського законодавства.
Зокрема, цим Законом №3295-IX від 09.08.2023 внесені зміни до Закону України "Про захист економічної конкуренції" та доповнено його положення статтею 37-1 "Строки розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції".
Відповідно до положень наведеної норми: справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції розглядаються органами Антимонопольного комітету України протягом розумного строку, але не більше трьох років з дня прийняття розпорядження про початок розгляду справи, якщо інше не передбачено цим Законом (частина перша цієї статті). За наявності обґрунтованих підстав, що перешкоджають розгляду справи у строк, визначений частиною першою цієї статті, органи Антимонопольного комітету України можуть продовжити цей строк, але не більше ніж на два роки, про що письмово повідомляються особи, які беруть участь у справі (частина друга цієї статті). До строку розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції не зараховується час зупинення розгляду справи відповідно до частини другої статті 38 цього Закону (частина третя цієї статті). Якщо протягом граничних строків розгляду справи, передбачених частинами першою та другою цієї статті, органом Антимонопольного комітету України рішення не прийнято, справа підлягає закриттю на підставі абзацу сьомого частини першої статті 49 цього Закону (частина четверта цієї статті).
Колегія суддів зазначає, що хоча Законом №3295-IX від 09.08.2023 не встановлено зворотну дію в часі його норм, однак правозастосування положень статей 42, 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у сукупності з положеннями статей 1, 3 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" у повній мірі також узгоджується з концепцією та метою цього Закону, зокрема, в аспекті забезпечення дотримання прав суб`єктів господарювання на розумність строку розгляду питання щодо наявності/відсутності у його діях порушень конкурентного законодавства.
Тотожний за змістом висновок щодо вибору і застосування норми права щодо спірних правовідносин викладено у постанові Верховного Суду від 27.02.2025 у справі № 916/4909/23.
У даному випадку, як вірно встановлено судом першої інстанції, позивачем було надано антимонопольному органу відповідні пояснення та витребувані документи ще у 2017 році на вимогу Херсонського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, тобто зі своєї сторони вчиняли активні дії для своєчасного та оперативного розгляду антимонопольної справи, що також не свідчить про поважність затягування розгляду справи.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність задоволення позовних вимог.
Як встановлено вище, доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків, до яких дійшла колегія суддів та не доводять неправильність чи незаконність рішення, прийнятого судом першої інстанції.
Згідно з статтею 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок. 
Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відтак, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення Господарського суду Одеської області від 03.12.2025 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення. 
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Рішення Господарського суду Одеської області від 03.12.2025 по справі №916/2011/25 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.
Повний текст постанови складено та підписано 13.04.2026.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Богатир К.В.

Суддя Поліщук Л.В.