ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
Іменем України

24 лютого 2026 року	м. Дніпро	Справа № 360/2267/25	

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Качанок О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні) справу за позовом адвоката Кінаша Дмитра Вадимовича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області, Державної казначейської служби України, про визнання протиправною бездіяльності та стягнення відшкодування за порушення встановленого законом строку перерахування коштів, 
ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов адвоката Кінаша Дмитра Вадимовича в інтересах ОСОБА_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області (далі також - відповідач 1, ГУ ДКС України у Луганській області), Державної казначейської служби України (далі також - відповідач 2, ДКС України) в якому позивач, з урахуванням уточнених вимог, просить:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної казначейської служби у Луганській області щодо несвоєчасного виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 9 грудня 2024 року у справі № 360/959/24, яке набрало законної сили 10 березня 2025 року;
- стягнути з держави в особі Головного управління Державної казначейської служби у Луганській області за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 18851 грн 42 коп. інфляційних втрат за період з березня 2025 року по жовтень 2025 року включно та 7567 грн 34 коп. 3% річних за період з 10 березня 2025 року по 18 листопада 2025 року включно за прострочення виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 9 грудня 2024 року у справі № 360/959/24.
Позовну заяву обґрунтовано тим, що рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 12 січня 2022 року у справі № 360/2419/21 визнано протиправним та скасовано розпорядження голови Кремінської районної державної адміністрації Луганської області від 29 березня 2021 року № 18-К та вирішено поновити позивача на посаді начальника відділу житлово-комунального господарства, будівництва, інфраструктури та надзвичайних ситуацій Кремінської районної державної адміністрації Луганської області з 1 квітня 2021 року, та стягнуто з останньої на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 1 квітня 2021 року по 12 січня 2022 року в сумі 118805,40 грн.
Проте лише 13 травня 2024 року розпорядженням голови Сіверськодонецької районної державної адміністрації Луганської області № 29-К позивача було поновлено на посаді начальника відділу ведення Державного реєстру виборців апарату Сіверськодонецької районної державної адміністрації Луганської області, яка є рівнозначною посаді начальника відділу житлово-комунального господарства, будівництва, інфраструктури та надзвичайних ситуацій Кремінської районної державної адміністрації та прийнято рішення про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 1 квітня 2021 року по 12 січня 2022 року в сумі 118805,40 грн.
Разом з тим, рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 9 грудня 2024 року у справі № 360/959/24, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 10 березня 2025 року, задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 та зобов`язано стягнути з Сіверськодонецької районної державної адміністрації Луганській області на його користь, зокрема, середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за період з 13 січня 2022 року по 12 травня 2024 року у сумі 362477 грн 70 коп.
Луганським окружним адміністративним судом 27 травня 2025 року у справі № 360/959/24 видано виконавчий лист.
Позивач вказує, що виконавчий лист у справі № 360/959/24 перебуває на виконанні у Головному управлінні Державної казначейської служби України у Луганській області в частині стягнення з Сіверськодонецької районної адміністрації Луганської області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду за період з 13 січня 2022 року по 12 травня 2024 року у сумі 362477,70 грн надто тривалий час, і досі не виконане.
Наведене, на його думку, свідчить про протиправну бездіяльність Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області щодо невиконання вищезгаданого рішення суду в межах строків, встановлених нормами чинного законодавства. Тому, за прострочення виконання судового рішення з держави в особі Головного управління Державної казначейської служби у Луганській області за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 18851 грн 42 коп. інфляційних втрат за період з березня по жовтень 2025 року та 7567 грн 34 коп. 3% річних за період з 10 березня по 18 листопада 2025 року включно.
Відповідач 1 заперечував проти задоволення позовних вимог, про що 18.12.2025 надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, з огляду на таке.
Органи Казначейства не є органами державної виконавчої служби, тому виконання рішення суду немайнового характеру є неможливим та визначення виконавцем по справі № 360/2419/21 і відповідачем ГУ ДКС у Луганській області є хибним твердженням позивача.
Щодо виконання відповідачем 1 рішення суду в частині стягнення коштів зазначено, що у зв`язку з відсутністю у Сіверськодонецької районної державної адміністрації Луганської області асигнувань за загальним фондом КПКВК 7821010, КЕКВ 2800, з яких можливо здійснити безспірне списання коштів, виконання рішення суду здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою КПКВК 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою» в порядку черговості надходження документів до органу Казначейства.
Тому виконавчий лист по справі № 360/959/24 обліковується за бюджетною програмою КПКВК 3504040 за другою чергою погашення заборгованості. Сума коштів за виконавчими документами, що надійшли раніше складає 1300875292,63 грн. Виконання рішень поза чергою є неможливим, оскільки це призведе до перевищення повноважень органів Казначейства та порушення принципу рівності стягувачів перед законом, адже будуть порушені права інших осіб, які подали виконавчі документи до органів Казначейства раніше. Також, законодавством України не передбачено будь-яких виключень, які можуть вплинути на зміну черговості при виконанні виконавчих документів у таких категоріях справ.
Щодо нарахування компенсації, зазначено, що ГУ ДКС у Луганській області не наділено повноваженнями нарахування та виплати компенсації.
В резолютивній частині рішення Луганського окружного адміністративного суду від 09.12.2024 у справі № 360/959/24 зазначено про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, тобто, трудові правовідносини, які регулюються трудовим законодавством. Тому, застосовувати термін «грошове зобов`язання» та норми Цивільного кодексу України в даному випадку недоцільно.
Представник позивача 23.12.2025 до суду подав відповідь на відзив відповідача 1, в якому просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та вказав, що Головне управління Державної казначейської служби України у Луганській області визначено відповідачем у справі № 360/2267/25 про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та стягнення 3% річних та інфляційних витрат, у зв`язку з тим, що на його виконанні знаходиться повністю невиконане рішення Луганського окружного адміністративного суду від 9 грудня 2024 року у справі № 360/959/24, яке набрало законної сили 10 березня 2025 року та яким ухвалено стягнути на користь позивача середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за період з 13 січня 2022 року по 12 травня 2024 року у розмірі 362477 грн, яке є рішенням про стягнення коштів з державного бюджету.
Правова природа правовідносин, що виникають на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, не зводиться до застосування відповідальності та/або штрафних санкцій, а полягає у визначенні способу компенсації майнових втрат, спричинених несвоєчасним поверненням або виплатою грошових коштів. Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 9 грудня 2024 року у справі № 360/959/24, протягом тривалого часу знаходиться на виконанні саме в Головному управлінні Державної казначейської служби України в Луганській області. Бездіяльність зазначеного суб`єкта владних повноважень з виконання вказаного судового рішення зумовила звернення позивача до суду з цією позовною заявою.
За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15, дія положень статті 625 ЦК України поширюється на усі види грошових зобов`язань.
Також, у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла до висновку, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення.
Таким чином, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. 
Окрім того, в постанові від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію, що положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду. 
В даному випадку, в рішенні суду визнано грошові зобов`язання держави, визначено їх розмір; ці зобов`язання належним чином не виконані, тому в цьому випадку вимоги частини другої статті 625 ЦК України підлягають застосуванню.
25.12.2025 відповідач 1 до суду подав заперечення, в яких вказано, що рішення суду у справі № 360/2419/21 на виконання до ГУ ДКС України у Луганській області не надходило та не перебуває на виконанні, тому визнання останнього в якості відповідача є помилковим.
Пункт 44 Порядку № 845, на який посилається позивач, відноситься до безспірного списання коштів місцевого бюджету для відшкодування шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 09.12.2024 у справі № 360/959/24 обліковується в ГУ ДКС України у Луганській області за бюджетною програмою КПКВК 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою» за другою чергою погашення заборгованості та не відноситься до відшкодування шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам.
Тому, на думку відповідача 1, не є застосовною зазначена вище норма до ситуації, що стосується виконання рішення суду у справі № 360/959/24.
Щодо нарахування компенсації зазначено, що в даному випадку ГУ ДКС України у Луганській області не є боржником та не може нести відповідальність за дії органів державної влади та самостійно відповідає за власними зобов`язаннями і є окремим учасником цивільних відносин відповідно до частини 1 статті 2 Цивільного кодексу України.
Ухвалою суду від 01.12.2025 позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою суду від 08.12.2025 відкрито провадження у справі після усунення недоліків позовної заяви, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Ухвалою суду від 08.01.2026 до участі у справі залучено Державну казначейську службу України як другого відповідача, розгляд адміністративної справи № 360/2267/25 розпочато спочатку.
12.01.2026 Головним управлінням Державної казначейської служби України у Луганській області до суду подано пояснення, в яких вказано, що відповідно до пункту 49 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 та підпункту 1.3 пункту 1 Порядку здійснення безспірного списання коштів державного бюджету за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів від 20.07.2020 № 190, затвердженого наказом Державної казначейської служби України від 08.07.2025 № 151, Головними управліннями Казначейства, які внесли відомості до АРМ Реєстр судових рішень АС «Є-Казна», забезпечується облік та зберігання виконавчих документів до настання черги для їх виконання за КПКВК 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою».
У зв`язку з цим, виконавчий лист Луганського окружного адміністративного суду, виданий 27.05.2025 у справі № 360/959/24 про стягнення з Сєвєродонецької районної державної адміністрації Луганської області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду за період з 13 січня 2022 року по 12 травня 2024 року у розмірі 362477,70 грн обліковується та зберігається в Головному управлінні Державної казначейської служби України у Луганській області до настання черги для їх виконання.
Відповідач 2 заперечував проти задоволення позовних вимог, про що 16.01.2026 надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на таке.
Казначейство здійснює виконання рішень суду про стягнення коштів з державних органів відповідно до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 84.
Виходячи із приписів пункту 3 розділу ІІ Закону про гарантії виконавчий лист по справі № 360/959/24 обліковується за бюджетною програмою КПКВК 3504040 за другою чергою погашення заборгованості.
Отже, строки виконання судових рішень за КПКВК 3504040 насамперед залежать від суми коштів, встановленої у законі про Державний бюджет України на відповідний рік.
Казначейство вчинило та вчиняє у повному обсязі дії щодо виконання виконавчого листа по справі № 360/959/24, які безпосередньо визначені законом, що свідчить про відсутність бездіяльності Казначейства.
Щодо позовної вимоги про стягнення з Держави в особі Казначейства та Головного управління Державної казначейської служби в Луганській області трьох відсотків річних та інфляційних втрат, відповідач 2 вказує, що компенсація, відповідно до Закону про гарантії, виплачується в розмірі 3% річних за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу, а стаття ЦК України встановлює обов`язок боржнику сплатити 3% річних та індексу інфляції у випадку прострочення грошового зобов`язання боржником.
Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 (провадження №12-189гс19), аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 ЦК України, дійшла висновку що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги.
Згідно з рішенням суду від 09.12.2024 та виконавчого листа боржником є Сєвєродонецька районна державна адміністрація Луганської області.
Наявність судового рішення про стягнення суми боргу, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин між сторонами, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, у тому числі від відповідальності, передбаченої статтями 549, 550, 625 ЦК України.
Таким чином, відповідачі не є боржниками у розумінні статті 625 ЦК України, який прострочив виконання грошового зобов`язання за судовим рішенням у справі № 360/959/24, а тому не повинні нести відповідальність.
Частина перша статті 5 Закону про гарантії встановлює компенсаторний механізм, що полягає у праві стягувача за рішенням суду про стягнення коштів на виплату винятково компенсації в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за КПКВК 3504040. 
Відповідно до пункту 50 Порядку 845, компенсація виплачується Казначейством на підставі рішення або постанови про виплату компенсації за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів за черговістю надходження таких заяв стягувачів та після погашення заборгованості за рішеннями суду відповідно до пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».
Враховуючи вищевикладене, у позивача відсутні правові підстави для отримання компенсації в порядку ст. 5 Закону про гарантії, оскільки поданий позивачем виконавчий лист ще не виконано.
Відповідач 2 звертає увагу, що ані Закон про гарантії, ані Порядок № 845 не передбачають правових підстав для нарахування та стягнення індексу інфляції за порушення строку на перерахування коштів, а Закон про Державний бюджет України (бюджетна програма для забезпечення виконання рішень суду КПКВК 3504040) не передбачає видатків для такої виплати.
Статтею 95 Конституції України та пунктом 8 частини першої статті 7 Бюджетного кодексу України встановлено правило, за яким виключно Законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави, розмір і цільове спрямування цих видатків.
Частиною першою статті 23 Бюджетного кодексу України передбачено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення.
Можливість списання (стягнення) з державного бюджету будь-яких інших видів виплат, зокрема інфляційних втрат, законодавством про виконання судових рішень не визначена.
20.01.2026 представник позивача до суду подав відповідь на відзив ДКС України, зміст якої подібний його поясненням, вже описаним у цьому рішенні, вказавши, що доводи ДКС України, наведені у відзиві, не підкріплені належними та допустимими доказами і не спростовують обставин, на які посилається позивач. Просить позовні вимоги задовольнити.
Ухвалою суду від 19.01.2026 клопотання ДКС України про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін залишено без задоволення.
Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд встановив такі обставини справи.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , що підтверджується відповіддю з Єдиного державного демографічного реєстру № 2373542 від 23.02.2026.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 12.01.2022 у справі № 360/2419/21 за позовом ОСОБА_1 до Кремінської районної державної адміністрації Луганської області, Сєвєродонецької районної державної адміністрації Луганської області про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано розпорядження голови Кремінської районної державної адміністрації Луганської області від 29 березня 2021 року № 18-К «Про звільнення ОСОБА_2 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу житлово-комунального господарства, будівництва, інфраструктури та надзвичайних ситуацій Кремінської районної державної адміністрації Луганської області з 1 квітня 2021 року. Стягнуто з Кремінської районної державної адміністрації Луганської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 1 квітня 2021 року по 12 січня 2022 року в сумі 118805,40 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді. Допущено до негайного виконання рішення суду в частині стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі 13335,30 грн з відрахуванням обов`язкових податків та зборів.
Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2024 року апеляційну скаргу Сєвєродонецької районної державної адміністрації Луганської області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 12 січня 2022 року у справі № 360/2419/21 залишено без задоволення, рішення Луганського окружного адміністративного суду від 12 січня 2022 року у справі № 360/2419/21 - без змін.
Розпорядженням голови Сєвєродонецької районної державної адміністрації Луганської області від 13 травня 2024 року № 29-К позивача поновлено на посаді начальника відділу ведення Державного реєстру виборців апарату Сєвєродонецької районної державної адміністрації Луганської області та прийнято рішення про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 1 квітня 2021 року по 12 січня 2022 року в сумі 118805,40 грн.
В подальшому, рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 9 грудня 2024 року у справі № 360/959/24, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 10 березня 2025 року, позов ОСОБА_1 задоволено, вирішено стягнути з Сєвєродонецької районної державної адміністрації Луганській області на користь позивача середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за період з 13 січня 2022 року по 12 травня 2024 року у розмірі 362477,70 грн та стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Сєвєродонецької районної державної адміністрації Луганській області на користь останнього судовий збір у сумі 3624,77 грн.
З рішення Луганського окружного адміністративного суду від 9 грудня 2024 року у справі № 360/959/24 судом встановлено, що 13 травня 2024 року розпорядженням голови Сєвєродонецької районної державної адміністрації Луганської області № 29-К позивача поновлено на посаді начальника відділу ведення Державного реєстру виборців апарату Сєвєродонецької районної державної адміністрації Луганської області та прийнято рішення про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 1 квітня 2021 року по 12 січня 2022 року в сумі 118805,40 грн.
У справі № 360/959/24 Луганським окружним адміністративним судом 27 травня 2025 року видано виконавчий лист.
Відповідач 1 у відзиві на позов вказує, що 13.06.2025 за вх. № 06-874 на адресу Управління Державної казначейської служби України у м. Сєвєродонецьку Луганської області надійшла заява ОСОБА_1 від 10.06.2025 б/н про виконання судового рішення згідно виконавчого листа Луганського окружного адміністративного суду, виданого 27.05.2025 у справі № 360/959/24 про стягнення з Сєвєродонецької районної державної адміністрації Луганської області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду за період з 13 січня 2022 року по 12 травня 2024 року у сумі 362477,70 грн.
На заяву про стан та строки виконання рішення суду згідно виконавчого листа Луганського окружного адміністративного суду, виданого 27.05.2025 у справі № 360/959/24 про стягнення з Сєвєродонецької районної державної адміністрації Луганської області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду за період з 13.01.2022 по 12.05.2024 в розмірі 362477,70 грн, відповідач 1 листом від 25 вересня 2025 року № 04-30-10/2895 повідомив, зокрема, що у зв`язку з відсутністю у Сєвєродонецької районної державної адміністрації Луганської області асигнувань за загальним фондом КПКВК 7821010, КЕКВ 2800, з яких можливо здійснити безспірне списання коштів, виконання рішення суду здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою КПКВК 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою» в порядку черговості надходження документів до органу Казначейства. Вказано, що виконавчий лист обліковується за бюджетною програмою КПКВК 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою» за другою чергою погашення заборгованості. Звернуто увагу, що виконання рішень поза чергою є неможливим, оскільки це призведе до перевищення повноважень органів Казначейства та порушення принципу рівності стягувачів перед законом, адже будуть порушені права осіб, які подали виконавчі документи до органів Казначейства раніше. Законодавством не передбачено будь-яких виключень, які можуть вплинути на зміну черговості при виконанні виконавчих документів у таких категоріях справ.
Окрім цього, в листі від 22 жовтня 2025 року № 01.01-37/3284 Сіверськодонецькою районною військовою адміністрацією Луганської області на адвокатський запит від 17 жовтня 2025 року № 96 повідомлено адвоката Клокол В., що з метою виконання постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 10.03.2025 у справі № 360/959/24 про стягнення з Сєвєродонецької райдержадміністрації на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду у сумі 362477,70 грн і нарахування єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 79745 грн Сіверськодонецька районна державна адміністрація, в межах затверджених кошторисних призначень за відповідним кодом економічної класифікації видатків на 2025 рік, здійснила оплати на суму 14262 грн. Сіверськодонецька районна державна адміністрація з метою виконання вищезазначеного рішення суду звернулась до Луганської обласної державної (військової) адміністрації з пропозицією щодо перерозподілу бюджетних асигнувань. Луганська обласна державна (військова) адміністрація підтримала пропозицію і звернулась до Міністерства фінансів України з проханням збільшити видатки за КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки». Міністерство фінансів України пропозицію Луганської обласної державної (військової) адміністрації про внесення змін до розпису асигнувань за загальним фондом Державного бюджету України на 2025 рік не підтримало.
Разом з тим, в листі Управління Державної казначейської служби України у м. Сіверськодонецьку Луганської області від 23 жовтня 2025 року № 02-46-08/1050 щодо виконання рішення суду про стягнення з Сєвєродонецької районної адміністрації Луганської області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду за період з 13 січня 2022 року по 12 травня 2024 року у розмірі 362477,70 грн, серед іншого вказано, що у зв`язку з відсутністю асигнувань у боржника 19.08.2025 пакет документів було передано до Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області для внесення до реєстру судових рішень КПКВК 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою» та підлягають виконанню у третю чергу погашення заборгованості в порядку черговості надходження виконавчих документів до органу Казначейства.
Не отримавши присуджених коштів, позивач звернувся за захистом своїх прав з відповідним позовом до суду, в якому просить стягнути інфляційні втрати та 3% річних за прострочення виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 9 грудня 2024 року у справі № 360/959/24.
Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.
Статтею 129 Конституції України визначено одним із основних засад судочинства обов`язковість судового рішення.
Згідно з частиною 2 статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Частинами першою та другою статті 370 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до викладених у Рішенні Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012 юридичних позицій, виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. А в іншому Рішенні від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 Конституційний Суд України вказав, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.
Отже, виконання судового рішення необхідно розглядати як одну з стадій судового процесу і невід`ємну складову права кожного на справедливий судовий захист.
Такий висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду від 16 березня 2020 року у справі № 2а-1646/2010, у якій звернуто увагу й на практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), викладену в рішеннях цього Суду у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України», у яких прослідковується однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення як завершальна стадія судового процесу за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя.
Стаття 25 Бюджетного кодексу України передбачає, що Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 5 червня 2012 року № 4901-VI (далі - Закон № 4901-VI) держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є:
державний орган;
державні підприємство, установа, організація;
юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.
За змістом частини першої статті 3 Закону № 4901-VI виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
Частиною другою статті 3 Закону № 4901-VI визначено, що стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду.
Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частини четвертої статті 3 Закону № 4901-VI перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.
Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку, що встановлений частиною четвертою статті 3 Закону № 4901-VI строк перерахування коштів стягувачу є імперативним, а його недодержання є порушенням гарантій держави щодо виконання судових рішень. У будь-якому разі, черговість здійснення перерахування коштів стягувачу за рішенням суду повинна узгоджуватися з такими приписами закону й рішення судів можуть виконуватися за чергою, однак у тримісячний строк.
Такий висновок наведений у постановах Верховного Суду від 13 травня 2021 року у справі № 160/6770/19 та від 21 лютого 2023 року у справі № 500/5748/21.
Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення визначає Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року № 845 (далі - Порядок № 845).
Відповідно до пункту 2 Порядку № 845, безспірне списання - це операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами (далі - органи Казначейства) рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів.
Згідно із пунктом 3 Порядку № 845, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).
Відповідно до пункту 6 Порядку № 845, у разі прийняття рішення про стягнення коштів стягувач подає органові Казначейства в установлений зазначеним органом спосіб: заяву про виконання такого рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунка (у разі наявності - довідку банку), назви банку, його МФО та коду ЄДРПОУ, номера рахунка (поточний, транзитний, картковий), прізвища, імені, по батькові (повне найменування - для юридичної особи) власника рахунка, на який слід перерахувати кошти, або даних для пересилання коштів через підприємства поштового зв`язку, що здійснюється за рахунок стягувача (прізвище, ім`я, по батькові адресата, його поштова адреса (найменування вулиці, номер будинку, квартири, найменування населеного пункту, поштовий індекс), реквізити банківського рахунка поштового відділення); оригінал виконавчого документа; судові рішення про стягнення коштів (у разі наявності); оригінал або копію розрахункового документа (платіжного доручення, квитанції тощо), який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету (у судових рішеннях про стягнення коштів з відповідного бюджету).
Пунктами 24-34 Порядку № 845 встановлено механізм безспірного списання коштів з рахунків боржника.
Так, відповідно до пунктів 24, 25 вказаного Порядку стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник (відкриті рахунки), або за його місцезнаходженням документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку. Безспірне списання коштів з рахунка боржника здійснюється в першочерговому порядку. Проведення платежів з рахунка боржника здійснюється після безспірного списання у разі наявності коштів на рахунку.
Пунктом 26 Порядку визначено, що безспірне списання коштів з рахунків розпорядників (бюджетних установ) та одержувачів бюджетних коштів, на яких обліковуються кошти загального та спеціального фондів відповідного бюджету, здійснюється в межах бюджетних асигнувань, передбачених у затвердженому кошторисі або плані використання бюджетних коштів, та у разі наявності на його рахунках для обліку відкритих асигнувань (залишків коштів на рахунках).
Пунктом 28 Порядку № 845 передбачено, що орган Казначейства не пізніше двох робочих днів з наступного робочого дня після надходження виконавчого документа на підставі документів, поданих стягувачем, визначає коди класифікації видатків бюджету і рахунки, з яких проводиться безспірне списання коштів.
З дня визначення кодів класифікації видатків бюджету та рахунків орган Казначейства повідомляє боржнику або бюджетній установі, що здійснює централізоване обслуговування боржника, про здійснення безспірного списання коштів з рахунків боржника та не проводить платежі, крім платежів, які визначені у пункті 25 цього Порядку.
У повідомленні зазначаються строк подання боржником або бюджетною установою, що здійснює централізоване обслуговування боржника, інформації, пов`язаної з виконанням рішення про стягнення коштів, який не може перевищувати п`яти робочих днів з дати надходження повідомлення, та відомості про непроведення органом Казначейства платежів за платіжними дорученнями боржника або бюджетної установи, що здійснює централізоване обслуговування боржника.
Відповідно до пункту 31 Порядку № 845 у разі коли за визначеними органом Казначейства кодами класифікації видатків бюджету, за якими здійснюється безспірне списання коштів, відсутні відкриті асигнування (кошти на рахунках) або до кінця бюджетного періоду їх недостатньо для виконання судового рішення, орган Казначейства надсилає боржнику або бюджетній установі, що здійснює централізоване обслуговування боржника, вимогу щодо необхідності вжиття заходів для встановлення таких асигнувань або здійснення інших дій, спрямованих на виконання судового рішення.
Разом з тим, згідно з пунктами 47, 48 Порядку № 845 безспірне списання коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів, здійснюється Казначейством на підставі поданих: 1) органом Казначейства: документів та відомостей, надісланих стягувачами та боржником; інформації про неможливість виконання безспірного списання коштів з рахунків боржника; 2) керівником органу державної виконавчої служби зазначених у пункті 7 цього Порядку документів та відомостей.
Для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 47 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок.
Перерахування коштів стягувачу здійснюється Казначейством у тримісячний строк з дня надходження необхідних документів та відомостей за наявності відповідних бюджетних асигнувань для здійснення безспірного списання коштів.
Відповідно до пункту 49 Порядку № 845 у разі коли для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктами 47 і 50 цього Порядку необхідні додаткові кошти понад обсяг відповідних бюджетних призначень, Казначейство подає протягом 10 днів з дня надходження виконавчих документів Мінфіну пропозиції щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України. Казначейство відкладає безспірне списання коштів державного бюджету та поновлює його з дати набрання чинності законом про внесення змін до закону про Державний бюджет України. Казначейство зберігає виконавчі документи до виконання їх у повному обсязі.
Суд зазначає, що в матеріалах справи наявні листи ДКС України, адресовані Мінфіну, із проханням збільшити бюджетні призначення за КПКВК 3504040.
Абзацом 2 пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 4901-VI визначено, що заборгованість погашається в такій черговості: у першу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду щодо пенсійних та соціальних виплат, про стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок злочину або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, а також у зв`язку з втратою годувальника; у другу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду, пов`язаними з трудовими правовідносинами; у третю чергу погашається заборгованість за всіма іншими рішеннями суду.
З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що позивач 13.06.2025 подав до Управління Державної казначейської служби України у м. Сєвєродонецьку Луганської області заяву щодо виконання виконавчого листа про стягнення з Сєвєродонецької районної державної адміністрації Луганській області на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.
У зв`язку з відсутністю асигнувань у боржника пакет документів було передано до Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області для внесення до реєстру судових рішень КПКВК 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою» та підлягають виконанню в порядку черговості надходження виконавчих документів до органу Казначейства.
Доказів сплати позивачу присуджених коштів матеріали справи не містять.
Згідно з пунктом 50 Порядку № 845, компенсація за порушення встановленого законом строку перерахування коштів нараховується за заявами стягувачів: Казначейством, якщо боржником є державний орган; державним виконавцем, якщо боржником є підприємство, установа, організація або юридична особа, зазначені в пункті 48 цього Порядку.
Компенсація виплачується Казначейством на підставі рішення або постанови про виплату компенсації за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів за черговістю надходження таких заяв стягувачів та після погашення заборгованості за рішеннями суду відповідно до пункту 3 розділу II “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України “Про гарантії держави щодо виконання судових рішень”.
Відтак, законодавством чітко передбачено, що виплаті компенсації за порушення встановленого законом строку перерахування коштів передує заява стягувача та виплачується вона після погашення заборгованості за рішенням суду.
Відповідно до пункту 51 Порядку № 845 в рішенні (постанові) про виплату компенсації зазначаються: назва і дата видачі виконавчого документа, найменування органу, що його видав; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та по батькові (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), код згідно з ЄДРПОУ або податковий номер (для юридичних осіб), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) або серія і номер паспорта для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття такого номера, реквізити рахунків стягувача і боржника; дата надходження документів та відомостей, необхідних для перерахування коштів, дата закінчення встановленого законом строку для перерахування коштів, дата перерахування коштів стягувачу; строк прострочення платежу; реквізити рахунка, з якого здійснюється безспірне списання; спосіб перерахування коштів стягувачу; сума нарахованої компенсації.
Рішення про виплату компенсації затверджується Головою Казначейства, а постанова - керівником органу державної виконавчої служби.
Разом з тим, відповідно до частин першої та другої статті 5 Закону № 4901-VI у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу нараховується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.
З наведених вище положень Порядку № 845, норм статей 3, 5 Закону № 4901-VI слідує, що відповідальним за виконання судових рішень, що гарантовані державою, а також виплати компенсації стягувачу, у разі неперерахування коштів за рішенням суду, є саме ДКС України (Казначейство), яка є центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.
Тому суд не погоджується з твердженнями відповідача 2, що ані він, ані відповідач 1 не повинні нести відповідальність за несвоєчасне погашення заборгованості перед позивачем.
Отже, виходячи з аналізу норми статті 5 Закону № 4901-VI, підставою для виплати стягувачу компенсації, передбаченої цим Законом, слугує порушення органом казначейства строків перерахування коштів на виконання рішення суду про стягнення коштів з органу державної влади.
Однак, як уже виснував суд, виплаті компенсації за порушення встановленого законом строку перерахування коштів передує заява стягувача, подана до ДКС України та виплачується вона після погашення заборгованості за рішенням суду.
З матеріалів справи судом встановлено та сторонами не надано доказів протилежного, що рішення суду щодо стягнення з Сєвєродонецької районної державної адміністрації Луганської області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду за період з 13.01.2022 по 12.05.2024 в розмірі 362477,70 грн на даний час залишається не виконаним.
Відтак, відсутня одна із подій яка має враховуватися під час визначення розміру компенсаторних виплат, а саме подія виплати заборгованості.
Крім того, як вже мовилось, відповідно до положень пункту 50 Порядку № 845 компенсація за порушення встановленого законом строку перерахування коштів нараховується за заявами стягувачів: казначейством, якщо боржником є державний орган; державним виконавцем, якщо боржником є підприємство, установа, організація або юридична особа, зазначені в пункті 48 цього Порядку.
Тобто, компенсація нараховується Казначейством на підставі заяви стягувача.
Стосовно права на виплату компенсації за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів, Верховний Суд у постанові від 29.05.2025 у справі № 580/3002/23 вказав: «Ураховуючи, що з 16 березня 2018 року норма пункту 50 Порядку № 845 встановлює, що компенсація за порушення встановленого законом строку перерахування коштів нараховується за заявами стягувачів, а такої заяви ОСОБА_1 до ДКС не подавав і йому не відмовлено, то позовні вимоги про визнати протиправною бездіяльності ДКС щодо ненарахування з 13 жовтня 2021 року компенсації в розмірі 3% річних від несплаченої суми та зобов`язання її нарахувати задоволенню не підлягають.».
Суд вказує, що у матеріалах даної справи відсутні докази подання заяви позивачем до ДКС України щодо нарахування йому компенсації за не перерахування коштів протягом 3-х місяців від дня отримання виконавчого документа, а тому вимоги щодо зобов`язання нарахувати компенсацію в розмірі 3% річних від несплаченої суми є передчасними.
Разом з тим, суд зазначає, що згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Суд зазначає, що між сторонами справи відсутні договірні зобов`язання щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, а також зобов`язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України, оскільки питання стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, врегульоване статтею 236 Кодексу законів про працю України.
В постанові від 26 липня 2021 року у справі № 712/23614/12 Верховний Суд вказав: «31. Питання щодо застосування положень ст. 625 Цивільного кодексу України до трудових відносин було предметом розгляду Великою Палатою Верховного Суду. Так, у постанові від 18.03.2020 у справі №711/4010/13-ц Великою Палатою Верховного Суду було сформовано висновок, відповідно до якого приписи статті 625 ЦК України не застосовуються до трудових правовідносин, сімейних та інших правовідносин, які регулює спеціальне законодавство. Вказана правова позиція була висловлена також Верховним Судом України у постанові від 20.01.2016 у цивільній справі №6-2759цс15.
32. Крім того, Верховний Суд також неодноразово вказував на безпідставність застосування положень статті 625 ЦК України до трудових відносин, зокрема у постановах від 15.04.2020 у справі №807/542/17 та від 19.08.2020 у справі №826/7444/16.
33. Згідно з усталеною практикою Верховного Суду, стягнення з боржника інфляційних втрат регулюється статтею 625 ЦК України, відповідно якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
34. В силу частини другої статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, якими є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.
35. Законодавцем окреслено, що грошовим зобов`язанням є зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобов`язань відносяться також зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; зобов`язання, що виникають внаслідок неможливості виконання зобов`язань за договорами зберігання, підряду, найму (оренди), ренти тощо, які мають бути виражені у грошових одиницях.
36. У цій справі у відповідача не виникло перед позивачем грошового зобов`язання в порядку статті 11 ЦК України як зобов`язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України, а відтак Воловецька сільська рада Закарпатської області не є боржником, що прострочив виконання грошового зобов`язання у розумінні статті 625 ЦК України.
37. Також, колегія суддів Верховного Суду зазначає, що у цій справі не встановлено цивільно-правової відповідальності відповідача, оскільки правовідносини, що склались між позивачем та відповідачем, є трудовими правовідносинами, а не цивільно-правовими.».
За результатами системного аналізу законодавчих приписів, які регулюють спірні відносини, та фактичних обставин справи, суд дійшов висновку про відсутність цивільно-правових відносин між позивачем та відповідачами.
Таким чином, в цій справі у відповідачів не виникло перед позивачем грошового зобов`язання в порядку статті 11 Цивільного кодексу України, як зобов`язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України, а відтак відповідачі не є боржниками, що прострочили виконання грошового зобов`язання, у розумінні статті 625 Цивільного кодексу України, тому положення статті 625 ЦК України не підлягають застосуванню до спірних відносин.
Отже, підстави для стягнення на користь позивача суми 3% річних та втрат від інфляції у контексті норм статті 625 Цивільного кодексу України відсутні.
Посилання позивача на постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15, від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц є незмістовними, оскільки предмети розгляду у вказаних справах не є подібними до предмету розгляду у цій справі, що розглядається, а отже вони не є релевантними до даних спірних правовідносин. У вказаних постановах обставини стосувалися факту виконання рішення суду, але несвоєчасного. Однак у цій справі має місце повне невиконання рішення суду. Разом з тим, спірні відносини у справах № 686/21962/15-ц та № 646/14523/15-ц не стосувались трудових відносин, спірними були відносини, зокрема, щодо несвоєчасного виконання вироку суду та стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди. Між тим, зобов`язання держави щодо відшкодування шкоди у випадках, визначених законом, не слід ототожнювати із зобов`язаннями державних органів за судовим рішенням (про стягнення коштів у трудових правовідносинах), а відтак не можна уподібнювати механізм виконання судових рішень в обох цих випадках.
Так само й у справі № 373/2054/16-ц обставини справи не стосувались трудових правовідносин, тому не є релевантними до цієї справи.
Щодо інших обставин, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, суд вважає за необхідне зауважити, що у пункті 25 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» зазначено, що суд зобов`язаний надавати відповідь на кожен із специфічних, доречних та важливих доводів заявника.
За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.
З урахуванням зазначеного суд не надає оцінку іншим доводам сторін, оскільки інші доводи не мають суттєвого впливу на рішення суду за результатами вирішення цього спору.
За встановлених обставин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, враховуючи їхній зміст та юридичну природу, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити.
Щодо судових витрат в цій справі суд зазначає, що за правилами статті 139 КАС України у випадку відмови в задоволенні позову понесені позивачем судові витрати, пов`язані з розглядом цієї справи, покладаються на позивача та відшкодуванню не підлягають.
Відповідачем вимог щодо відшкодування йому судових витрат, пов`язаних з розглядом цієї справи не заявлено.
Керуючись статтями 2, 9, 72, 77, 90, 94, 139, 241-246, 250, 255, 262, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
ВИРІШИВ:
У задоволенні позову адвоката Кінаша Дмитра Вадимовича в інтересах ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області (ідентифікаційний код 37991110, місцезнаходження: Луганська область, м. Сіверськодонецьк, пр. Центральний, буд. 59), Державної казначейської служби України (ідентифікаційний код 37567646, місцезнаходження: м. Київ, вул. Бастіонна, буд. 6), про визнання протиправною бездіяльності та стягнення відшкодування за порушення встановленого законом строку перерахування коштів - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення суду складено 24.02.2026. 

Суддя 	О.М. Качанок