ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 квітня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 686/31433/24
Провадження № 22-ц/820/404/26

Хмельницький апеляційний суд
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Гринчука Р.С., Костенка А.М., П`єнти І.В.,
секретар судового засідання Кошельник В.М.,
з участю представника відповідача адвоката Савченко (Войтович) Л.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» на заочне рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 08 грудня 2025 року, суддя Турчин-Кукаріна І.В., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

В травні 2025 року ТОВ «Бізнес позика» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №462863-КС-006 від 18.03.2024 у розмірі 183579,50 грн. та судових витрат.
На обґрунтування позову вказало, що 18.03.2024 між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір у формі електронного документа, який був підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», з використанням ОСОБА_1 одноразового ідентифікатора UA-0539 через телекомунікаційну систему, який було надіслано на номер телефону НОМЕР_1 .
За умовами кредитного договору ТОВ «Бізнес позика» надало ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 50000 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та правилами надання грошових коштів у кредит.
Умовами договору визначено, що строк, на який надається кредит, становить 24 тижні, строк дії договору визначено до 02.09.2024, комісія за надання кредиту становить 7500 грн., стандартна процентна ставка за користування кредитом (фіксована) становить 2% на день, знижена процентна ставка за користування кредитом (фіксована) становить 1,14957034% на день. У пункті 3 договору встановлено особливості нарахування процентів та наведено графік платежів.
ТОВ «Бізнес позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало, надало ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 50000 грн. шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_2 .
Однак ОСОБА_1 , отримавши грошові кошти у позику, свої зобов`язання не виконує, внаслідок чого станом на 14.11.2024 у нього виникла заборгованість перед позивачем на суму 183579,50 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 50000 грн., заборгованості за процентами в розмірі 131070,59 грн., прострочених платежів за комісією в розмірі 2508,91 грн.
Заочним рішенням Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 08.12.2025 позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес позика» заборгованість за кредитним договором №462863-КС-006 від 18.03.2024 у розмірі 120340 грн., з яких 50000 грн. заборгованості за основною сумою боргу (за тілом кредиту), 67831 грн. заборгованість за процентами, 2508,91 грн. заборгованості за комісією. Вирішено питання судових витрат.
Задовольняючи позов в частині стягнення процентів суд зазначив, що кредитний договір №462863-КС-006 укладено між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 18.03.2024, після набрання чинності відповідними положеннями Закону України «Про споживче кредитування», а тому положення закону про обмеження максимального розміру денної процентної ставки застосовуються до даних правовідносин у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» у розмірі, що не може перевищувати 1%. 
В апеляційній скарзі ТОВ «Бізнес позика» просило рішення суду першої інстанції в частині стягнення процентів змінити, стягнувши їх у визначеній позовною заявою розмірі. 
На обґрунтування скарги позивач зазначив, що судом неправомірно ототожнено розмір денної процентної ставки, визначеної Законом України «Про споживче кредитування» з розміром процентної ставки в день за користування кредитом, у зв`язку з чим не враховано, що визначена при укладенні кредитного договору денна процентна ставка становить менше 1%. Оскільки відповідачем було допущено прострочення виконання грошових зобов`язань, тому збільшення процентної ставки відбулося згідно з умовами кредитного договору та ст.ст. 1048, 1050, 1056-1 ЦК України.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зауважив, що оскільки оскаржуване рішення суду було ухвалено в порядку заочного розгляду справи, тому воно може бути переглянуте судом лише шляхом звернення із заявою про перегляд рішення, а не шляхом апеляційного перегляду.
Зазначив, що поняття «денна процентна ставка» та «процентна ставка в день» по суті є тотожними поняттями. 
При цьому, він не визнає факту укладення кредитного договору, однак у разі доведення відповідної обставини, вважає, що розмір нарахованих процентів не може бути більшим ніж 1% в день.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. 
На обґрунтування скарги позивач зазначив, що доказів укладення кредитного договору, як і доказів перерахунку кредитних коштів справа не містить, а сам по собі розрахунок заборгованості не є належним доказом у справі. 
Хоча судом правильно встановлено, що розмір процентів не може становити більше ніж 1% в день, однак було неправильно проведено розрахунок процентів. 
Вказав на незаконне нарахування комісії, яке суперечить положенням Закону України «Про споживче кредитування». 
Нараховані позивачем проценти є вочевидь несправедливими та є прихованим застосуванням відповідальності до відповідача. 
Текст кредитного договору складено з використанням мови спеціальної галузевої спрямованості, що робить його дуже складним для сприйняття, що вказує на нечесну підприємницьку діяльність позивача. 
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Бізнес позика» зауважило, що ОСОБА_1 здійснював часткову сплату заборгованості за кредитним договором, укладення якого він заперечує. В матеріалах справи наявні належні та достатні докази як укладення так і перерахування кредитних коштів відповідачу.
В суді представник ОСОБА_1 підтримала подану нею апеляційну скаргу, проти апеляційної скарги ТОВ «Бізнес позика» заперечила.
Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційних скарг ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 з огляду на наступне. 
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом встановлено, що 18.03.2024 між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 укладено договір №462863-КС-006 про надання кредиту (споживчого кредиту, електронна форма) шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», з використанням ОСОБА_1 через телекомунікаційну систему одноразового ідентифікатора UA-0539, надісланого на номер телефону НОМЕР_1 (а.с. 30-39).
За умовами п. 2 цього договору ТОВ «Бізнес позика» надає позичальникові грошові кошти в розмірі 50000 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених цим договором та правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика».
Сторони узгодили, що строк, на який надається кредит, становитиме 24 тижні, строк дії договору визначено до 02.09.2024, комісія за надання кредиту становить 75000 грн., стандартна процентна ставка за користування кредитом (фіксована) становить 2% на день, знижена процентна ставка за користування кредитом (фіксована) становить 1,14957034% на день.
У п. 3 договору встановлено особливості нарахування процентів та наведено графік платежів.
Згідно з п. 7 договору №462863-КС-006 позичальник підтвердив ознайомлення з договором та правилами, розуміння усіх умов, їх змісту, суті, об`єму зобов`язань, вважає їх справедливими та погоджується неухильно дотримуватись їх та, відповідно, уклав договір з вільним волевиявленням.
Договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-0539 18.03.2024, о 19:12:31 (а.с. 39).
Факт отримання позичальником ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 50000 грн. від ТОВ «Бізнес Позика» шляхом їх перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_2 підтверджено наявними у матеріалах справи доказами, зокрема, довідкою ТОВ «Платежі Онлайн» від 14.11.2024, вих. №469/11 (а.с. 63), зі змісту якої вбачається, що ТОВ «Платежі Онлайн», як оператор платіжної інфраструктури, повідомив, що на сайті торговця через платіжний сервіс «Platon» була проведена успішна транзакція. Юридична особа торговця: ТОВ БІЗПОЗИКА, тип транзакції: видача; номер транзакції: 41078-19926-57964; номер замовлення: c1a7ab1c-e54a-11ee-b90a-000c29d57ed21; сума, грн.: 50000; дата та час проведення: 18.03.2024, о 19:13:14 год.; номер платіжної картки: НОМЕР_2 ; емітент платіжної картки: MONOBANK; код авторизації: 605082; опис: перерах. коштів ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_4 зг. до кредитного дог. №462863-КС-006 від 18.03.2024; відомостями, які надійшли від АТ «Універсал Банк», щодо належності банківської карти № НОМЕР_2 ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) та підтвердження зарахування 18.03.2024 на карту відповідного грошового переказу на суму 50000 грн. (а.с. 124).
Згідно проведеним позивачем розрахунком заборгованості за кредитом позичальника ОСОБА_1 за договором №462863-КС-006 від 18.03.2024 (а.с. 20-23), відповідач частково сплатив заборгованість за процентами та комісією в сумі 10830 грн. - 01.04.2024 (з них 8621,85 грн. заборгованості за процентами, 2208,15 грн. заборгованості за комісією), 10830 грн. - 15.04.2024 (з них 8047,06 грн. заборгованості за процентами, 2782,94 грн. заборгованості за комісією).
Згідно зі ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, провадження №61-7203 св 20, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, провадження №61-8449св19, від 07.10.2020 у справі №127/33824/19, провадження №61-9071св20, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України №675-VIII «Про електрону комерцію», (далі - Закон №675-VIII).
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону №675-VIII електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч.1 ст. 3 Закону №675-VIII).
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону №675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону №675-VIII).
Згідно з ч.ч. 6, 8 ст. 11 вказаного Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Ст. 12 Закону №675-VIII визначає, яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, укладення договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. 
У ч. 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свій обов`язок новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Ст. 1082 ЦК України визначено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
У постанові Верховного Суду від 02.11.2021 у справі №905/306/17 зроблено висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012, від 15.04.2024 у справі №2221/2373/12.
Ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ч. 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
10.06.2017 набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст ст. 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення ч.ч. 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. 
Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит (ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування»).
У разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит (ч. 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування»).
Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування») (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.11.2023 у справі №204/224/21).
На виконання вимог, у тому числі п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» правління Національного банку України постановою від 08.06.2017 №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову правління Національного банку України від 10.05.2007 №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. 
У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки і суми належних платежів.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування», щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №496/3134/19).
Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023, який набрав чинності 24.12.2023, доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» частиною 5, якою встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини 4 цієї статті, не може перевищувати 1%.
П. 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5%; протягом наступних 120 днів - 1,5%.
Отже, наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що починаючи з 24.12.2023 денна процентна ставка має бути не більше 2,5%, з 23.04.2024 не більше 1,5%, а з 21.08.2024 не більше 1%.
Розмір і порядок нарахування процентів за користування кредитом визначаються сторонами, однак вони повинні узгоджуватися з нормами Закону.
Згідно з ч. 4 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» денна процентна ставка (далі - ДПС) розраховується у процентах за формулою, що наведена у ч. 4 ст. 8 Закону, а саме: ДПС = (ЗВСК/ЗРК)/t ? 100%, де ДПС - денна процентна ставка; ЗВСК - загальні витрати за споживчим кредитом; ЗРК - загальний розмір кредиту; t - строк кредитування у днях.
Отже, для цілей обчислення ДПС, як і для цілей обчислення реальної річної процентної ставки, визначаються загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб (п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону).
Відповідно до ч. 4 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки має базуватися на припущенні, що договір про споживчий кредит залишається дійсним протягом погодженого строку та що кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі.
У цій справі кредитний договір №462863-КС-006 укладено 18.03.2024, зі строком повернення 02.09.2024, тобто строком на 169 днів. Таким чином, до вказаних правовідносин слід застосовувати норми вищезазначеного Закону з урахуванням Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування».
Разом з тим, як вбачається зі змісту розрахунку кредитної заборгованості, проведеного позивачем, на тіло кредиту фактично нараховано проценти за денною процентною ставкою, що не відповідає вимогам Закону України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим колегія суддів вважає за необхідне провести власний розрахунок.
З 24.12.2023 денна процентна ставка має бути не більше 2,5%, відтак загальні витрати за кредитом в розмірі 50000 грн., за період з 18.03.2024 по 22.04.2024 включно не можуть бути більшими ніж 45000 грн. (50000 грн.*36 днів*2,5%/100%), в той час як кредитором нараховано 28192,44 грн. витрат, з яких 7500 грн. комісія за надання кредиту. 
За період з 23.04.2024 по 20.08.2024 включно загальні витрати за кредитом з урахуванням денної процентної ставки 1,5% не можуть бути більшими ніж 90000 грн. (50000 грн.*120 днів*1,5%/100%), в той час як кредитором згідно з розрахунком заборгованості нараховано 103718,25 грн., відповідно. 
З 21.08.2024 по 02.09.2024 включно, з урахуванням максимальної денної процентної ставки 1%, витрати за кредитом не можуть бути більшими ніж 6500 грн. (50000 грн.*13 днів*1%/100%), в той час як кредитором згідно з розрахунком заборгованості нараховано 8201,25 грн. витрат. 
Таким чином, за період з 23.04.2024 по 20.08.2024 кредитодавцем було неправомірно нараховано загальні витрати за кредитом на загальну суму 13718,25 грн. (103718,25 грн.-90000 грн.), а за період з 21.08.2024 по 02.09.2024 включно - 1701,25 грн. (8201,25 грн-6500 грн.).
Враховуючи, що відповідачем за період користування кредитом, згідно з розрахунком заборгованості, сплачено 21660 грн., колегія суддів дійшла висновку, що на користь ТОВ «Бізнес позика», з урахуванням неповернутого тіла кредиту в розмірі 50000 грн., з ОСОБА_1 підлягає до стягнення 153032,44 грн. (50000 грн.+28192,44 грн.+90000 грн.+6500 грн.-21660 грн.), а не 183579,50 грн., які позивач визначив у позовній заяві. 
Посилання ТОВ «Бізнес Позика» на те, що у разі прострочення позичальником сплати кредиту підлягає застосуванню підвищена процентна ставка колегія суддів відхиляє, оскільки будь-яке підвищення процентної ставки згідно з положеннями кредитного договору не може перевищувати законодавчого обмеження денної процентної ставки, встановленої ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», а також п. 17 Прикінцевих та Перехідних положень даного Закону. 
Відповідно до ч. 2 ст. 288 ЦПК України позивач та треті особи мають право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Доводи ОСОБА_1 щодо порушення процесуального порядку оскарження заочного рішення суду є необґрунтованими, оскільки позивач має право оскаржити заочне рішення суду першої інстанції в загальному порядку, встановленому нормами ЦПК України.
Стосовно апеляційної скарги ОСОБА_1 колегія суддів зазначає, що факт укладення та перерахування коштів згідно з умовами кредитного договору підтверджено матеріалами справи. Умови договору про сплату процентів за користування кредитом погоджено за домовленістю сторін. З відповідними умовами ОСОБА_1 був ознайомлений попередньо, відтак вільно та свідомо погодився виконувати взяті на себе зобов`язання, на підтвердження чого також здійснював відповідне погашення заборгованості, що свідчить про визнання останнім свого обов`язку зі сплати боргу та спростовує доводи останнього щодо несправедливості умов договору.
Разом з тим, аналіз змісту кредитного договору, укладеного між сторонами, свідчить, що в ньому не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надається ОСОБА_1 за надання якого встановлена комісія, а тому положення договору №462863-КС-006 від 18.03.2024 про споживчий кредит щодо обов`язку позичальника сплатити комісію за надання кредиту, є нікчемними відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», відтак нарахована заборгованість за комісією в сумі 2508,91 грн. стягненню не підлягає (постанова Верховного Суду від 09.10.2024 у справі №582/202/22).
Суд, неповно встановивши обставини справи та неправильно застосувавши норми матеріального права, помилково ототожнив поняття денної процентної ставки, визначеної Законом та процентної ставки, визначеної договором, не перевіривши законності нарахування комісії з надання кредиту, дійшов помилкового висновку щодо розміру суми, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 .
Колегія суддів, провівши власний розрахунок з урахуванням встановленої ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» та п. 17 Прикінцевих та Перехідних положень даного Закону денної процентної ставки, дійшла висновку про те, що розмір стягуваної суми становитиме 150523,53 грн. (153032,44 грн.-2508,91 грн.), у зв`язку з чим оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.
Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що апеляційна скарга ТОВ «Бізнес позика» задоволена частково, позов до ОСОБА_1 задоволено на 81,99% (150523,53 грн./183579,50 грн.*100%), з останнього на користь ТОВ «Бізнес позика» підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в суді першої інстанції в розмірі 1986,12 грн. (2422,40 грн.*81,99%).
Оскільки апеляційна скарга ТОВ «Бізнес позика» задоволена частково, а саме на 72,88% (95532,44 грн./131070,59 грн.*100%), з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес позика» підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в суді апеляційної інстанції в розмірі 2648,16 грн. (3633,60 грн.*72,88%).
Враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , а саме на 2,08% (2508,91 грн./120340 грн.*100%), з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес позика» підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в суді апеляційної інстанції в розмірі 75,57 грн. (3633,60 грн.*2,08%).
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» та ОСОБА_1 задовольнити частково.
Заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 грудня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення. 
Позов задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» заборгованість за кредитним договором в розмірі 150523,53 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» 1986,12 грн. витрат зі сплати судового збору в суді першої інстанції та 2648,16 грн. витрат зі сплати судового збору в суді апеляційної інстанції.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» на користь ОСОБА_1 75,57 грн. витрат зі сплати судового збору в суді апеляційної інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 10 квітня 2026 року.

Судді: Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

І.В. П`єнта