ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 лютого 2026 року	справа № 380/25195/25	
м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Коморного О.І., розглянув у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Головного управління ДПС у Львівській області про стягнення з фізичної особи ОСОБА_1 податкового боргу.
Обставини справи.
Головне управління ДПС у Львівській області звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до фізичної особи ОСОБА_1 , в якому просить суд ухвалити рішення про стягнення до бюджету податкового боргу у загальній сумі 80 273,70 грн.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що відповідач перебуває на податковому обліку та є платником податків. За даними інформаційно-аналітичних баз контролюючого органу (зокрема, карток особових рахунків та довідки про заборгованість від 08.10.2025 №10498/5/13-01-13-03), за відповідачем обліковується заборгованість перед бюджетом зі сплати податку на доходи фізичних осіб у сумі 61 749,00 грн та військового збору у сумі 18 524,70 грн.
Позивач вказує, що вказана сума заборгованості виникла на підставі поданої самим платником податкової декларації про майновий стан і доходи № 69877 від 27.06.2025 року. Тобто платник податків самостійно визначив та задекларував суми податкових зобов`язань, однак у встановлений нормами Податкового кодексу України (далі — ПК України) граничний строк їх не сплатив.
З метою забезпечення погашення податкового боргу, керуючись вимогами статті 59 ПК України, контролюючим органом було сформовано та надіслано на адресу відповідача податкову вимогу від 26.08.2025 № 0017207-1303-1301. Оскільки вказана податкова вимога залишена відповідачем без виконання, а сума податкового боргу в добровільному порядку не була погашена, контролюючий орган, реалізуючи свої владні повноваження, визначені статтею 95 ПК України, просить суд стягнути вказану суму податкового боргу з фізичної особи в примусовому судовому порядку.
Ухвалою від 30.12.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Судом вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, за наявними у справі матеріалами, та встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.
Скориставшись своїм процесуальним правом, 31.12.2025 року відповідач через підсистему «Електронний суд» подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог ГУ ДПС у Львівській області в повному обсязі.
Свою позицію ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що він частково визнає обставини, викладені в позові, зокрема те, що на момент підготовки та направлення позивачем позовної заяви до суду сума боргу дійсно обліковувалася і не була сплачена. 
Однак відповідач наголошує, що 26.12.2025 року (тобто ще до постановлення судом ухвали про відкриття провадження у справі) ним було вжито вичерпних заходів щодо повного погашення заявленої до стягнення суми. 
Відтак, він добровільно сплатив повну суму податкового боргу в сумі 80 273,70 грн (61 749,00 грн ПДФО та 18 524,70 грн військового збору).
На підтвердження факту сплати заборгованості відповідач долучив до відзиву копії відповідних банківських квитанцій. 
З огляду на повне та добровільне погашення податкового боргу, відповідач вважає, що предмет спору фактично відсутній, а відтак підстави для примусового стягнення з нього коштів за рішенням суду відпали.
Суд всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
в с т а н о в и в:
Фізична особа ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) перебуває на податковому обліку в Головному управлінні ДПС у Львівській області.
Судом встановлено, що 27 червня 2025 року відповідачем подано до контролюючого органу Податкову декларацію про майновий стан і доходи (реєстраційний номер документа № 69877). 
У вказаній податковій звітності платник податків самостійно визначив та задекларував до сплати в бюджет суми податкових зобов`язань, а саме: податок на доходи фізичних осіб у розмірі 61 749,00 грн та військовий збір у розмірі 18 524,70 грн.
Оскільки у встановлені нормами податкового законодавства граничні строки вказані грошові зобов`язання платником самостійно сплачені не були, вони набули статусу податкового боргу.
Як встановлено з матеріалів справи, зокрема з карток особових рахунків платника та Довідки про заборгованість № 10498/5/13-01-13-03 від 08.10.2025 року, за відповідачем обліковувався непогашений податковий борг перед бюджетом у загальній сумі 80 273,70 грн, який складався з:
61 749,00 грн – основного платежу з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування;
18 524,70 грн – основного платежу з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування.
З метою вжиття передбачених законом заходів щодо забезпечення погашення податкового боргу, 26 серпня 2025 року контролюючим органом було сформовано та надіслано на адресу відповідача податкову вимогу форми «Ф» № 0017207-1303-1301.
Зважаючи на те, що після спливу встановленого законом строку податкова вимога була залишена платником податків без виконання, а сума заборгованості в добровільному порядку не була погашена, 24 грудня 2025 року Головне управління ДПС у Львівській області звернулося до адміністративного суду з даним позовом про примусове стягнення коштів.
Разом з тим, під час судового розгляду справи судом встановлено обставину повного погашення відповідачем заявленої до стягнення суми заборгованості.
Так, реалізуючи своє право на подання заяв по суті справи, відповідач разом із відзивом на позовну заяву надав суду документальні докази сплати податкового боргу. 
Згідно з наданими банківськими квитанціями ТОВ ФК «ГЕРЦ», 26 грудня 2025 року (тобто після направлення позову до суду, але до відкриття провадження у справі) ОСОБА_1 здійснив відповідні платежі на казначейські рахунки, а саме:
згідно з квитанцією № 0000000003071663 від 26.12.2025 року (час операції 12:15) відповідачем перераховано кошти в сумі 61 749,00 грн на рахунок Головного УДКСУ у Львівській області із чітким призначенням платежу: «Сплата 85 11010500...» (податок на доходи фізичних осіб);
згідно з квитанцією № 0000000003071631 від 26.12.2025 року (час операції 12:11) відповідачем перераховано кошти в сумі 18 524,70 грн на рахунок Головного УДКСУ у Львівській області із чітким призначенням платежу: «Сплата 30 11011001...» (військовий збір).
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам у контексті встановлених фактичних обставин (зокрема, факту добровільного погашення боргу), суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Цей конституційний обов`язок є безумовним і становить основу для формування дохідної частини Державного бюджету України.
Згідно з підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України (далі – ПК України), платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Пунктом 54.1 статті 54 ПК України передбачено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Відповідно до пункту 57.1 статті 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як закріплено у підпункті 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податковий борг – це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Порядок стягнення податкового боргу платників податків регламентовано статтями 87 та 95 ПК України. Зокрема, пунктом 87.11 статті 87 ПК України імперативно визначено, що орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.
Згідно з пунктом 95.2 статті 95 ПК України, стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.
Судом встановлено, що станом на час підготовки та безпосереднього звернення контролюючого органу до суду із даним позовом (24 грудня 2025 року) у відповідача дійсно існував та обліковувався непогашений податковий борг у загальній сумі 80 273,70 грн, який виник на підставі самостійно поданої декларації. 
Відтак, податковий орган, звертаючись до суду, діяв правомірно, в межах наданих йому повноважень та з дотриманням процедури (зокрема, після направлення податкової вимоги).
Разом з тим, суд наголошує, що адміністративне судочинство спрямоване на ефективний захист та відновлення порушених прав, свобод чи інтересів (у даному випадку – фінансових інтересів держави). Предметом розгляду у цій справі є матеріально-правова вимога суб`єкта владних повноважень про примусове стягнення коштів з фізичної особи. Відповідно, задоволення такого позову та ухвалення рішення про стягнення коштів є юридично можливим та обґрунтованим виключно за умови фактичної наявності непогашеного боргу на момент ухвалення судового рішення.
Як підтверджується долученими до матеріалів справи банківськими квитанціями, 26 грудня 2025 року, тобто після направлення позову, але до відкриття провадження у справі (яке відбулося 30 грудня 2025 року), відповідач добровільно та в повному обсязі виконав свій податковий обов`язок, перерахувавши до бюджету суму в розмірі 80 273,70 грн (61 749,00 грн ПДФО та 18 524,70 грн військового збору).
Враховуючи те, що на час прийняття рішення у даній справі заборгованість відповідача перед бюджетом у заявленому позивачем розмірі погашена в повному обсязі, об`єктивні підстави для її примусового стягнення в судовому порядку відпали. Стягнення вже сплачених до бюджету сум є неможливим, оскільки це призведе до подвійного стягнення одних і тих самих податкових зобов`язань, що є прямим порушенням принципів законності та справедливості.
За таких обставин, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд приходить до стійкого висновку, що позовні вимоги Головного управління ДПС у Львівській області вичерпали свою предметність у зв`язку з добровільним виконанням відповідачем свого обов`язку зі сплати податків до ухвалення рішення по суті спору. З огляду на відсутність предмета стягнення на момент розгляду справи, у задоволенні позову слід відмовити.
Оскільки у справі Головне управління ДПС у Львівській області, діючи як суб`єкт владних повноважень при поданні позову про стягнення податкового боргу, звільнене від сплати судового збору в силу прямої вказівки закону, а відповідачем не заявлялося вимог про стягнення будь-яких понесених ним судових витрат, питання про розподіл судових витрат у порядку статті 139 КАС України судом не вирішується.
Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –
у х в а л и в :
1. В позові Головного управління ДПС у Львівській області (місцезнаходження: вул. Стрийська, 35, м. Львів, 79026; ідентифікаційний код відокремленого підрозділу в ЄДРПОУ 43968090) до фізичної особи ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення податкового боргу в сумі 80 273 (вісімдесят тисяч двісті сімдесят три) гривні 70 копійок – відмовити повністю.
2. Судові витрати розподілу не підлягають.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду із врахуванням положень статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складений 24 лютого 2026 року.

Суддя Коморний О.І.