ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1985/26 Справа № 361/6934/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - РУДЕНКО В. В. Суддя у 2-й інстанції - Макаров М. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Макарова М.О.  
суддів – Свистунової О.В., Петешенкової М.Ю.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 28 жовтня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - 

В С Т А Н О В И Л А : 

У червні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» (далі - ТОВ «ФК «ЕЙС») в особі адвоката Тараненка А.І. звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 29 вересня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 442291132 на суму 11900,00 грн у формі електронного документа, який підписано відповідачем електронним підписом, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, що був надісланий на його номер мобільного телефону. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виконало умови договору і надало відповідачу кредит у сумі 13750,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, однак відповідач свої зобов`язання не виконав, у зв`язку із чим у нього виникла заборгованість за кредитним договором, яка на момент подання позовної заяви становить 29557,07 грн та складається з 13750,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 15807,07 грн – заборгованість за відсотками за користування кредитом.
28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого, з урахуванням укладених 28 листопада 2019 року, 31 грудня 2020 року, 31 грудня 2021 року, 31 грудня 2022 року та 31 грудня 2023 року додаткових угод, право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором перейшло до ТОВ «Таліон Плюс». У подальшому 05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820- 01, у відповідності до умов якого право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс». При цьому згідно з договором факторингу № 29/05/25-Е від 29 травня 2025 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступило ТОВ «ФК «ЕЙС» право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. 
Позивач вказує, що право вимоги за кредитним договором було відступлено первісним кредитором на користь ТОВ «Таліон Плюс», у свою чергу, ТОВ «Таліон Плюс» на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», а в подальшому ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» - позивачу на підставі реєстрів прав вимоги, які оформлені належним чином, та саме з дати підписання реєстрів прав вимоги, тобто вже після укладення кредитного договору.
З моменту отримання позивачем права вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості на рахунок позивача ТОВ «ФК «ЕЙС», як і на рахунки попередніх кредиторів.
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 28 жовтня 2025 року у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено. Судові витрати у справі ухвалено віднести за рахунок позивача.
Рішення суду мотивоване тим, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів наявності у ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 442291132 від 29 вересня 2021 року з огляду на наявність суперечливих відомостей у долучених позивачем розрахунках. В обґрунтування рішення суд першої інстанції вказав, що відповідно до розрахунків заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» у розділі «Оплати» - графі «сплачено» зазначено про оплату нарахованих сум, а заборгованість за тілом кредиту та за відсотками у відповідній колонці значиться як погашена.
За таких обставин у наданих позивачем розрахунках заборгованості відображено сплату відповідачем всієї суми нарахованої йому заборгованості, що підтверджує відсутність порушення прав позивача з боку відповідача та відповідно відсутність правових підстав для задоволення позову.
Не погодившись з ухваленим рішенням суду, ТОВ «ФК «ЕЙС» в особі представника Поялкова О.В. подало апеляційну скаргу, в якій посилається на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, що свідчить про наявність підстав для скасування рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції правильно встановлено факт укладення кредитного договору між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем, а також наявність зобов`язань, які виникли на підставі цього договору. Разом з тим апелянт посилається на помилковість висновку суду щодо відсутності заборгованості у відповідача за кредитним договором № 442291132 від 29 вересня 2021 року.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
У відповідності до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Частиною першою статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне. 

Фактичні обставини справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Встановлено, що 29 вересня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії № 442291132 у формі електронного документу з використанням електронного підпису - одноразового ідентифікатора MNV98С2V.
Згідно з положеннями п. 1.1 вказаного кредитного договору кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у сумі 13750,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Комфорт» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».
Відповідно до п. 1.2 цього договору кредит надається строком на 140 днів.
Договір був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію».
Так, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі, а кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначений статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
У постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19 зроблено правовий висновок, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений; сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, а кредитні кошти не були б перераховані відповідачу.
Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20.
Згідно з умовами кредитного договору первісний кредитор виконав свій обов`язок та 29 вересня 2021 року шляхом ініціювання через банк провайдер перерахував відповідачу грошові кошти в сумі 13750,00 грн на банківську карту № НОМЕР_1 відповідача, яку останній вказав у заявці при укладенні Кредитного договору.
28 листопада 2018 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги (всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі, права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому (пункт 1.3. даного договору), зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а останні зобов`язалося їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. У подальшому до вказаного договору факторингу укладалися додаткові угоди № 19 від 28 листопада 2019 року, № 26 від 31 грудня 2020 року, 31 грудня 2022 року та 31 грудня 2023 року, у тому числі щодо продовження терміну дії цього договору факторингу.
Первісний кредитор та ТОВ «Таліон Плюс» на виконання Договору факторингу підписали реєстр прав вимоги № 165 від 21 грудня 2021 року, за яким від первісного кредитора до ТОВ «Таліон Плюс» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 442291132 від 29 вересня 2021 року в розмірі, зазначеному у реєстрі прав вимоги.
Додатково для підтвердження факту передачі грошових коштів у розпорядження (фінансування) первісного кредитора зі сторони ТОВ «Таліон Плюс» згідно з договором факторингу саме за відступлення права вимоги у обсязі кредитних договорів, які зазначені у реєстрі прав вимоги № 165 від 21 грудня 2021 року до договору факторингу (до якого також входило відступлення права вимоги щодо заборгованості відповідача за кредитним договором) до позовної заяви було додано акт звірки взаємних розрахунків та протокол узгодження предмету факторингової операції та обсягу переданих прав вимоги.
28 листопада 2019 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду № 19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31 грудня 2020 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін.
31 грудня 2020 року між сторонами укладено додаткову угоду № 26 від 31 грудня 2020 року до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, що продовжила строк договору до 31 грудня 2021 року.
У даній додатковій угоді договір факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року викладено у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28 листопада 2018 року та № 28/1118-01.
31 грудня 2021 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду № 27, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2022 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року.
31 грудня 2022 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду № 31, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2023 року. 
З урахуванням визначених строків дії цього договору та додаткових угод до нього, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії.
Так, предметом договору факторингу № 28/1118-01 є відступлення прав вимоги, зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги.
Відповідно до пункту 1.3. цього договору під правом вимоги розуміється всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.
Пунктом 1.2. договору визначено, що перелік кредитних договорів наводиться у відповідних додатках до договору, а саме реєстрах прав вимоги.
Пунктом 4.1. встановлено, що право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку до цього договору.
На підтвердження факту укладення даного реєстру та відступлення прав вимоги до відповідача на користь ТОВ «Таліон Плюс» первісним кредитором були передані останньому документи, які підтверджують видачу кредиту відповідачу.
Таким чином, необхідно дійти висновку, що відступлення прав вимоги до відповідача на користь ТОВ «Таліон Плюс» відбулося відповідно до договору факторингу № 28/1118-01, який було фактично укладено до підписання кредитного договору, однак в такому було передбачено право вимоги майбутніх вимог і в подальшому були укладені додаткові угоди до нього та складено реєстр про передачу прав вимоги.
У подальшому ТОВ «Таліон Плюс» відступило право вимоги до позичальників ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відповідно до договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року. 
Розділом 2 вказаного договору факторингу визначено, що ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Таліон Плюс» за плату на умовах, визначених цим договором.
Відповідно до п. 1.3 Договору факторингу під правом вимоги розуміється всі права ТОВ «Таліон Плюс» за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників зі сплати суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.
ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» на виконання договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року підписали реєстр прав вимоги № 10 від 31 липня 2023 року до Договору факторингу, за яким від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 442291132 від 29 вересня 2021 року в розмірі, зазначеному у реєстрі прав вимоги. Враховуючи те, що реєстр прав вимоги містить інформацію щодо великої кількості позичальників, із зазначенням персональних даних інших фізичних осіб, які не мають відношення до предмета позову, позивачем надано витяг з реєстру прав вимог, що містить лише дані відповідача (інші відомості були приховані за допомогою технічних засобів з метою захисту від неправомірного розповсюдження персональних даних інших осіб).
У свою чергу, 29 травня 2025 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» уклали договір факторингу № 29/05/25-Е, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 442291132 від 29 вересня 2021 року. 29 травня 2025 року сторонами вищевказаного договору факторингу №29/05/25-Е підписано реєстр боржників № б/н та акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №29/05/25-Е від 29 травня 2025 року.
Предметом даного договору факторингу є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги. У відповідності до пункту 1.2. перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі реєстру боржників згідно з додатком № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги.
Відповідно до акта прийому-передачі реєстру боржників від 29 травня 2025 року за договором факторингу № 29/05/25-Е від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 29557,07 грн. ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» не здійснювало нарахувань за кредитним договором.
Відповідно до реєстру боржників № б/н від 29 травня 2025 року за договором факторингу № 29/05/25-Е від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 29557,07 грн.
Судом першої інстанції на підставі поданих позивачем доказів встановлено факт укладення між первісним кредитором і відповідачкою кредитного договору та наявність зобов`язань за ним, які виникли на його підставі. Крім того, суд встановив факт укладення договорів факторингу та факт переходу права вимоги відповідно до реєстрів прав вимоги, зокрема, факт відступлення на користь позивача права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 442291132 від 29 вересня 2021 року.
Представник скаржника ТОВ «ФК «ЕЙС» у апеляційній скарзі зазначив про правильність висновку суду першої інстанції у цій частині, отже, є доведеним факт укладення між первісним кредитором і відповідачем кредитного договору № 442291132 від 29 вересня 2021 року та факт переходу права вимоги до відповідача за цим кредитним договором на підставі договорів факторингу, додаткових угод, якими продовжено строк дії договорів факторингу, а також на підставі реєстрів прав вимоги.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з мотивів ненадання позивачем належних та допустимих доказів наявності у відповідача заборгованості за кредитним договором № 442291132 від 29 вересня 2021 року, суд першої інстанції посилався на те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості містить суперечливі відомості.
Висновок суду першої інстанції в цій частині не відповідає фактичним обставинам справи та є помилковим, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими.

Позиція апеляційного суду.

За встановлених обставин 21 грудня 2021 року первісний кредитор ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» на виконання Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року підписали реєстр прав вимоги № 165, за яким від первісного кредитора до ТОВ «Таліон Плюс» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 442291132 від 29 вересня 2021 року.
Таким чином, 21 грудня 2021 року відбувся перехід права вимоги за кредитним договором № 442291132 від 29 вересня 2021 року від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до наступного кредитора ТОВ «Таліон Плюс», а тому ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відобразило балансове списання грошових коштів від клієнта до фактора (ТОВ «Таліон Плюс») відповідно до бухгалтерського обліку, що означає зняття з балансу фінансової установи активів або зобов`язань, що були раніше враховані в її облікових регістрах, яке не стосується сплати заборгованості відповічем ОСОБА_1 .
На вказане суд першої інстанції уваги не звернув, у зв`язку із чим дійшов передчасного висновку, що станом на 21 грудня 2021 року у розрахунку ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», наданому позивачем, дані заборгованості ОСОБА_1 погашені, що значиться у розрахунках позивача у колонці «сплачено».
Так само суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що у наданому позивачем розрахунку ТОВ «Таліон Плюс» станом на 31 липня 2023 року дані заборгованості ОСОБА_1 погашені, у графі «сплачено» зазначено про оплату нарахованих сум.
Враховуючи викладене, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в наданих позивачем розрахунках заборгованості відображено сплату відповідачем всієї нарахованої йому суми заборгованості.
Так, у розрахунках ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», наданих позивачем, відповідно до правил бухгалтерського обліку під час відступлення прав вимоги відображено балансове списання грошових коштів від клієнта до фактора, яке не свідчить про сплату заборгованості боржником.
Балансове списання – це бухгалтерська операція, яка відображає зняття з балансу фінансової установи активів або зобов`язань, які були раніше враховані в її регістрах. 
У контексті передачі права вимоги за кредитом балансове списання означає, що фінансова компанія припиняє відображати заборгованість боржника як актив у своєму балансі, оскільки відповідне право вимоги передано іншому суб`єкту (фактору) на підставі договору факторингу.
Дана процедура передбачена Положеннями (стандартом) бухгалтерського обліку, Національними стандартами бухгалтерського обліку та положеннями НБУ, Законом України «Про фінансові послуги та фінансові компанії».
Отже, викладені обставини не підтверджують сплату відповідачем заборгованості за кредитним договором № 442291132 від 29 вересня 2021 року та не стосуються фактичного погашення боргу самим боржником, а відображають факт передачі боргу новому кредитору.
Крім того, у наданих позивачем розрахунках міститься окрема графа, що відображає сплату позичальником коштів за договором, однак відомості про здійснення відповідачем будь-яких платежів у цій графі відсутні. 
Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відсутності заборгованості у відповідача, оскільки розрахунки заборгованості, надані попередніми кредиторами в сукупності з платіжним дорученням й листом - підтвердженням перерахування коштів є беззаперечними доказами факту наявності заборгованості. 
Перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині визначення розміру заборгованості за основною сумою боргу та відсотками, колегія суддів дійшла висновку про їх обґрунтованість.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № 442291132 від 29 вересня 2021 року встановлено, що проценти нараховані у межах строку кредитування та за процентною ставкою, визначеною умовами договору, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає доведеним розмір заборгованості, заявлений у позовній заяві, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а саме у загальній сумі 29557,07 грн, з яких прострочена заборгованість за тілом кредиту складає 13750,00 грн, а прострочена заборгованість за процентами - 15807,07 грн.
Правильність зазначеного розрахунку відповідачем не спростовано, контррозрахунок заборгованості до матеріалів справи не подано.
Дані розрахунки заборгованості є належними, повними та вичерпними доказами заборгованості, оскільки вони охоплюють всі необхідні обчислення сум, які стягуються. Зокрема, містять таблиці з даними та обчисленнями, з яких можна зрозуміти яким чином отримано результат відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
У відповідності до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто (ст. ст. 525-527 ЦК України).
За змістом статей 610, 611, 612, 623, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі і відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
У відповідності до приписів ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до положень статей 526, 530, 1049, 1054 ЦК України зобов`язання позичальника щодо повернення суми кредиту є самостійним грошовим зобов`язанням, яке підлягає виконанню в повному обсязі у розмірі фактично отриманих та неповернутих коштів.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
За змістом ч. ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За вищевикладених обставин, колегія суддів погоджується з доводами апелянта щодо наявності підстав для стягнення з відповідача заборгованості в загальній сумі 29557,07 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 13750,00 грн та заборгованості за відсотками за користування кредитом у сумі 15807,07 грн, відтак позовні вимоги доведені позивачем в повній мірі.
Зважаючи на наведене, оскільки суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та неправильно застосував норми матеріального права, у зв`язку з чим безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог, оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.
Щодо судових витрат.
Статтею 382 ЦПК України передбачено, що постанова суду апеляційної інстанції складається, в тому числі із розподілу судових витрат.
Відповідно до пп. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Згідно з положенннями ч. ч. 1 та 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У відповідності до вимог ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Беручи до уваги висновок апеляційного суду про скасування рішення суду та задоволення позовних вимог, з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» підлягають стягненню судові витрати, які складаються зі сплаченого судового збору за подання позовної заяви в сумі 2422,40 грн та за подання апеляційної скарги в сумі 3633,60 грн., а всього 6056 грн.
Крім того, ТОВ «ФК «ЕЙС» у позовній заяві та апеляційній скарзі просив суд стягнути з відповідача на користь товариства витрати за надання професійної правничої допомоги в суді першої інстанції в сумі 7000,00 грн.
Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 02 червня 2022 року у справі № 15/8/203/20.
Частиною четвертою статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.
При цьому слід відзначити, що чинний ЦПК України встановлює такі критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, необхідність, розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у ч. 4 ст. 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
Із матеріалів справи вбачається, що позивач 29 травня 2025 року уклав із Адвокатським об`єднанням «Тараненко та Партнери» в особі керуючого бюро - адвоката Тараненка Артема Ігоровича договір про надання правничої допомоги № 29/05/25-01, відповідно до умов якого гонорар складається з суми вартості послуг, тарифи яких узгоджені сторонами в протоколі погодження вартості послуг до договору про надання правничої допомоги.
30 травня 2025 року між позивачем та АО «Тараненко та Партнери» в особі керуючого бюро - адвоката Тараненка А.І. укладено додаткову угоду № 25770535857 до договору про надання правничої допомоги № 29/05/25-01 від 29 травня 2025 року.
Відповідно до акта прийому-передачі наданих послуг, який є невід`ємною частиною договору про надання правничої допомоги № 29/05/25-01 від 29 травня 2025 року, позивачу надано наступний перелік правових та юридичних послуг: 1) складання позовної заяви ТОВ «ФК «Ейс» до позичальника, яким є ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором № 442291132 від 29 вересня 2021 року (витрачено 2 години) 5000,00 грн; 2) вивчення матеріалів справи про стягнення заборгованості з позичальника, яким є ОСОБА_1 , за кредитним договором № 442291132 від 29 вересня 2021 року (витрачено 2 години) 1000,00 грн; 3) підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором № 442291132 від 29 вересня 2021 року на рахунок позичальника, яким є ОСОБА_1 (витрачено 1 годину) 500,00 грн; 4) підготовка та подача клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором № 442291132 від 29 вересня 2021 року на рахунок на рахунок позичальника, яким є ОСОБА_1 (витрачено 1 годину) 500,00 грн. 
Таким чином, з огляду на предмет позову, категорію та складність справи, обсяг та характер доказів, колегія суддів вважає за необхідне зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу, та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000,00 грн, що буде достатнім, пропорційним, співмірним складності справи та вартості фактично наданої правничої допомоги.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.
Керуючись ст. ст. 141, 259, 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів- 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» – задовольнити частково. 
Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 28 жовтня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором № 442291132 від 29 вересня 2021 року в загальній сумі 29557,07 грн, з яких 13750,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 15807,07 грн - заборгованість за відсотками.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» судові витрати, що складаються з судового збору в сумі 6056 грн. та витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги в сумі 3000,00 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення. 

Повний текст судового рішення складено 25 березня 2026 року.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді О.В. Свистунова

М.Ю. Петешенкова