РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
Справа №568/1703/25
Провадження №2/568/92/26

05 лютого 2026 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області у складі головуючого судді Делалової О.М., за участю секретаря судового засідання Мельничук Л.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Фавор» про стягнення грошових коштів за невиконання договору та відшкодування моральної шкоди, -
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ТОВ «НВП «Фавор» про стягнення грошових коштів за невиконання договору постачання та відшкодування моральної шкоди.
В обґрунтування позову зазначено, що 11.12.2024 р. між сторонами було укладено договір постачання №056, за яким відповідач передає у власність позивача, а позивач зобов`язується прийняти та сплатити товар згідно погодженого сторонами замовлення. ОСОБА_1 сплатив повністю за товар обумовлену суму 72 200,00 грн., однак товар, придбаний позивачем, поставлений йому не був, кошти не повернуто. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд стягнути з ТОВ «НВП «Фавор» сплачені за товар кошти у сумі 72 200,00 грн., інфляцію у сумі 4 360,51 грн. та відшкодувати завдану моральну шкоду у сумі 10 000,00 грн.
Ухвалою суду від 27.10.2025 року провадження по справі відкрито та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін. 
Позивач та представник позивача в судове засідання на зв`язок по відеоконференції не вийшли через технічні причини, не заперечували щодо розгляду справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. 
Представник відповідача належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, відзив на позов суду не надав. 
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного. 
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 81,83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено, що 11.12.2024 року між ТОВ «НВП «Фавор», як постачальником, та ОСОБА_1 , як покупцем, було укладено договір постачання № 056 (надалі Договір).
Згідно із п. 1.1 Договору, постачальник зобов`язується передати у власність покупця товар або послугу, визначений (ну) сторонами у специфікаціях або додатках до цього Договору, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити постачальнику грошові кошти за нього. 
Відповідно до п.2.2 Договору загальна сума договору становить 72 200,00 грн.
Згідно п.3.1 Договору оплата за товар здійснюється в безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів покупцем на банківський рахунок постачальника. Покупець здійснює попередню оплату в розмірі 100% вартості товару протягом одного робочого дня від дати направлення відповідного рахунку. 
Відповідно до п.4.1 Договору товар за цим Договором поставляється партіями в обсягах згідно домовленості з покупцем. П.4.2 Договору визначає, що строк поставки товару здійснюється протягом 30 робочих днів з моменту здійснення покупцем повної оплати за товар. П.4.3. Договору визначає, що датою поставки товару вважається фактична дата передачі товару постачальником покупцю або дата передачі товару перевізнику згідно товарно-транспортної накладної.
Згідно із додатком № 1 до договору №056 від 11.12.2024р. специфікації сторонами погоджено замовлення: зарядна станція Fossibot F2400, 2400 Вт - 1 шт. на суму 32 200,00 грн. та зарядна станція Anker Solix C1000, 1800Вт - 2 шт. на загальну суму 40 000,00 грн. 
Згідно наданих суду квитанцій, позивач сплатив на рахунок відповідача 12.12.2024р. суму у розмірі 32 200,00 грн. та 24.12.2024р. суму у розмірі 40 000,00 грн.
Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно із ч.ч.1, 3 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
В постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)».
Як встановлено статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч. 2 ст. 640 ЦК України).
Відповідно до ст. ст. 655, 656 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому.
Згідно із ч. 1 ст.662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ст. 663 ЦК України).
Згідно із ч. 1 ст.664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.
У разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Якщо продавець відмовився передати річ, визначену індивідуальними ознаками, покупець має право пред`явити продавцеві вимоги відповідно до статті 620 цього Кодексу (ст. 665 ЦК України).
Згідно із ч. 3 ст.693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
Відповідно до ч. 3 ст. 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до статей 525, 526ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно із ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
З огляду на те, що відповідач порушив зобов`язання, встановлені договором, докази передання товару або повернення позивачу коштів, сплачених за товар, в матеріалах справи відсутні, а тому ОСОБА_1 має право вимагати повернення суми вартості товару.
Отже, вимога про стягнення коштів у сумі 72 200,00 грн., сплачених за Договором є обґрунтованою та підлягає до задоволення.
Щодо вимоги стягнути інфляцію за ст.625 ЦК України, то слід зазначити таке.
Так, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 625 ЦК України).
Отже, у даних правовідносинах, зокрема невиконання боржником повернення коштів за вимогою, можливе застосування ст.625 ЦК України і на них не поширюється пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України
Суд, перевіривши надані позивачем розрахунки інфляційних втрат вважає їх арифметично вірними, а відтак позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат у сумі 4 360,51 грн. підлягають задоволенню судом.
Щодо моральної шкоди.
Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, в установлених частиною другою цієї статті.
Згідно з п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).
У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
При вирішенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди суд враховує, що укладаючи договір позивач сплатив своєчасно кошти та розраховував отримати майно у власність, використовувати його за призначенням. Тривалий термін порушення - з січня 2025 року. Жодних підтверджень подальшого виконання Договору. Оскільки відповідач грубо порушив свої зобов`язання, тому позовні вимоги в частині завдання моральної шкоди є обґрунтованими. При вирішенні розміру шкоди, що підлягає відшкодуванню, суд враховує подані сторонами докази та вважає, що до стягнення підлягає шкода в розмірі 3 000,00 грн.
Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, оскільки позивачем доведено факт укладення з ТОВ «НВП «Фавор» договору постачання та порушення останнім зобов`язань по його виконанню, при цьому відповідачем зазначені обставини не спростовано, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково.
Судові витрати зі сплати судового збору слід стягнути з відповідача на користь позивача у сумі 1 211,20 грн.
Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 258-259, 263-265, 279, 354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Фавор» про стягнення грошових коштів за невиконання договору та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Фавор» на користь ОСОБА_1 72 200,00 грн., сплачених за договором постачання №056 від 11.12.2024 року, інфляцію у сумі 4 360,51 грн. та завдану моральну шкоду у сумі 3 000,00 грн., що загалом складає 79 560,51 грн. (сімдесят дев`ять тисяч п`ятсот шістдесят гривень п`ятдесят одна копійка).
В задоволенні решти вимог - відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Фавор» на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1 211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).
Рішення суду може бути оскаржене до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 10.02.2026р.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ;
Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Фавор», юридична адреса: Рівненська область, Дубенський район, м. Радивилів, вул. Невського, 24/12, ЄДРПОУ: 44706224.

Суддя           О.М. Делалова