ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

14 квітня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/32217/25	
Суддя І інстанції – Горбалінський В.В. 

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Чепурнова Д.В. (доповідач),
суддів: Сафронової С.В., Коршуна А.О., 
за участю секретаря судового засідання: Дивнич Д.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 січня 2026 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕСТІ ФУД» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «ТЕСТІ ФУД» звернулося до суду з вищевказаним позовом в якому просило:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС України у Дніпропетровській області №0591660703 від 29.10.2025 року, збільшена сума грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 1 959 900,00 грн. та нараховані штрафні санкції у сумі 489 975,00 грн., на загальну суму 2 449 875,00 грн.;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС України у Дніпропетровській області №0591650703 від 29.10.2025 року, збільшена сума грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств у розмірі 89 172,00 грн. та нараховані штрафні санкції у розмірі 22 293,00 грн., на загальну суму 111 465,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на безпідставність висновків контролюючого органу щодо не встановлення факту реальності господарських операцій із зазначеними в акті перевірки контрагентами, враховуючи той факт що податковим органом не було взято до уваги наявність усіх первинних документів що підтверджують реальність вказаних операцій. Крім того позивач не може нести відповідальність за дотримання податкової дисципліни своїми контрагентами та третіми особами.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 січня 2026 року позовні вимоги було задоволено.
Не погодившись з прийнятим рішенням Головне управління ДПС у Дніпропетровській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати та прийняти нове рішення яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вказує на нереальність господарських операцій , що зафіксовані у акті перевірки, оскільки контрагенти-постачальники не мали можливості виконати умови складених договорів. По взаємовідносинам ТОВ «ТЕСТІ ФУД» з ТОВ «ТРАНСПОРТНА КОМПАНІЯ «БЕЛТРАНС» звертає увагу на те, що ТОВ «ТРАНСПОРТНА КОМПАНІЯ «БЕЛТРАНС» згідно з наданих до перевірки актів виконаних робіт здійснює діяльність, пов`язану з наданням ремонтно- будівельних робіт нежитлових приміщень ТОВ «ТЕСТІ ФУД». У штаті ТОВ «ТРАНСПОРТНА КОМПАНІЯ «БЕЛТРАНС» відсутні працівники відповідної кваліфікації для забезпечення їх виконання (будівельники відповідного фаху, слюсари, електрики, майстри-ремонтники, тощо) ТОВ «ТЕСТІ ФУД» є підприємством яке надає населенню послуги громадського харчування (ресторани швидкого обслуговування «KFS»), при цьому відповідно наданих до перевірки актів ремонтно-будівельних робіт ремонтні роботи охоплювали всі виробничі та торгівельні площі закладів. Проведеним аналзіом інформації наявної в інформаційних базах данних ДПС України встановлено, що на вищевказаних об`єктах, де начебто проводились ремонтно-будівельні роботи фактично здійснювалась діяльність ТОВ «ТЕСТІ ФУД» з надання послуг харчування та реалізації продуктів харчування, готових страв (чізбургер, гамбургер, картопля фрі, нагетси, сирні палички, тощо), напоїв, про що свідчить інформація зазначена у звітах по ПРРО. Тобто, враховуючи вищезазначене, ТОВ «ТЕСТІ ФУД» фактично отримувало виручку від продажу готових страв, напоїв, тощо, що свідчить про те, що ресторани були відкриті для відвідувачів і робота кухні не зупинялась, однак це не сумісно з виконанням ремонтних робіт, на обсяг яких виписані акти виконаних робіт. Таким чином, в період проведення ремонтних робіт у приміщеннях закладів громадського харчування діяльність ресторану не була припинена, що
підтверджується фактичними обсягами виторгів через ПРРО, що в свою чергу свідчить про удаваність здійснених операцій з ремонту приміщень та неможливсть виконання ТОВ «ТРАНСПОРТНА КОМПАНІЯ «БЕЛТРАНС» таких робіт. По взаємовідносинам ТОВ «ТЕСТІ ФУД» з ТОВ «НВТ «НАФТОГАЗТЕХНОЛОГІЯ» зазначає, що ТОВ НВТ «НАФТОГАЗТЕХНОЛОГІЯ» рішенням комісії регіонального рівня віднесено до категорії ризикових платників за рішенням від 26.09.2023 №32138. За даними інформації з відкритих джерел та за результатами проведеного аналізу з Єдиного реєстру судових рішень встановлено, що по ТОВ «НВТ «НАФТОГАЗТЕХНОЛОГІЯ» наявний вирок суду від 17.09.2024 за ч.5, ст.27, ч. 2 ст.205-1 КК України. Отже, враховуючи та підсумовуючи вищенаведену інформацію, встановлено що в період взаємовідносин ТОВ «ТЕСТІ ФУД» з ТОВ НВТ «НАФТОГАЗТЕХНОЛОГІЯ» (травень 2022 року), директором ТОВ НВТ «НАФТОГАЗТЕХНОЛОГІЯ» був ОСОБА_1 , умисні дії якого кваліфіковано як внесення в документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця, завідомо неправдивих відомостей, а також умисне подання для проведення державної реєстрації документів, які містять завідомо неправдиві відомості, вчинене за попередньою змовою групою осіб, які кваліфіковані як вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 205-1 КК України, при цьому директор Бобриков О.С. значився засновником та директором підприємства формально, та до діяльності ТОВ «НВТ «НАФТОГАЗТЕХНОЛОГІЯ» не мав ніякого відношення, а фінансово-господарською діяльністю з використанням вказаного вище підприємства займались інші особи.
У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ТЕСТІ ФУД» просить відмовити у її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції.
В судовому засіданні апеляційної інстанції представник Головного управління ДПС в Дніпропетровській області підтримала вимоги апеляційної скарги з викладених у ній підстав, представник ТОВ «ТЕСТІ ФУД» просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення суду першої інстанції.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного. 
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ТОВ «ТЕСТІ ФУД» (код ЄДРПОУ 39016065) зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 10.12.2013. Видами діяльності є 56.10 Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування (основний) 10.52 Виробництво морозива 11.07 Виробництво безалкогольних напоїв; виробництво мінеральних вод та інших вод, розлитих у пляшки 46.39 Неспеціалізована оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами 47.81 Роздрібна торгівля з лотків і на ринках харчовими продуктами, напоями та тютюновими виробами 47.91 Роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет 47.99 Інші види роздрібної торгівлі поза магазинами 53.20 Інша поштова та кур`єрська діяльність 56.21 Постачання готових страв для подій 56.29 Постачання інших готових страв 56.30 Обслуговування напоями 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна 70.22 Консультування з питань комерційної діяльності й керування 73.20 Дослідження кон`юнктури ринку та виявлення громадської думки. 
Станом на час розгляду справи ТОВ «ТЕСТІ ФУД» знаходиться на податковому обліку в ГУ ДПС у Дніпропетровській області. 
На підставі направлень від 15.04.2025 року №4055, №4056, №4060, №4065, №4120, від 31.07.2025 №7906 та відповідно до пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.77.1, п.77.4 ст.77 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI із змінами та доповненнями та п.п.69.35 Податкового кодексу України, п.2 частини 1 ст.13 розділу ІV, п.п. 9 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 08 липня 2010 року № 2464 - VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (зі змінами), у зв`язку з включенням до плану - графіка проведення документальних планових перевірок суб`єктів господарювання на 2025 рік ТОВ «ТЕСТІ ФУД» (код ЄДРПОУ 39016065), на підставі наказу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 08.04.2025 року №2347-п «Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «ТЕСТІ ФУД», наказу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 23.04.2025 №2699-п «Про перенесення термінів проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «ТЕСТІ ФУД» (код ЄДРПОУ 39016065) проведена планова виїзна документальна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕСТІ ФУД» за період з 01.01.2020 року по 31.12.2024 року, з метою здійснення контролю за додержанням вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи ДПС, правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків, зборів та інших платежів, установлених законодавством, відповідно до затвердженого плану документальної перевірки 
05.09.2025 року за результатами перевірки складено Акт про результати документальної планової перевірки №3872/04-36-07-03/39016065.
Перевіркою встановленні такі порушення ТОВ «ТЕСТІ ФУД»:
1. ПСБО 7 «Основні засоби», П(с)БО 15 «Доходи», ПСБО 16 «Витрати», пп.14.1.13 п.14.1 ст.14, п.44.1, п.44.2 ст.44, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134, пп.138.3.1 п.138.3 ст.138 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI із змінами та доповненнями, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 89 172 грн., в тому числі:- за 2023 рік на суму 71 713 грн.,- за 2024 рік на суму 17 459 грн.
2. п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI із змінами та доповненнями, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну 1 959 900 грн., в тому числі: - за серпень 2023 року на суму 66 400 грн.,- за грудень 2024 року на суму 1 893 500 грн.
3. п.201.1 ст.201, абз.4 п.п.201.10 ст.201 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI із змінами та доповненнями, в частині несвоєчасної реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, відповідно до п.1201.1 ст.1201, п.90 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України штрафна санкція складає 2% від суми податку на додану вартість, зазначеного в такій накладній/розрахунку, а саме – 25,1 грн.
4. пп.16.1.3 п.16.1 ст.16, п.46.1 ст.46, п.49.18 ст.49, п.103.9 ст.103, пп.141.4.1 п.141.4 ст.141 Податкового Кодексу України від 02.12.10 № 2755-VI (із змінами та доповненнями) ТОВ «ТЕСТІ ФУД» до податкового органу не надавався Розрахунок(звіт) податкових зобов`язань нерезидента, яким отримано доходи із джерелом їх походження з України (Додаток ПН до рядка 23 Податкової декларації з податку на прибуток підприємства), що є її невід`ємною частиною, за три квартали 2022 року по нерезиденту KFC Europe S.a.r.l. (Швейцарія) та нерезиденту I.Litsas & Co. LP (Греція), що тягне за собою накладання штрафу;
5. пп.141.4.2 п.141.4 ст.141 ПКУ в частині несвоєчасної сплати до бюджету податку на прибуток іноземних юридичних осіб під час виплати доходу нерезиденту I. Litsas & Co. LP (Греція) за Договором розробки від 01.10.2021 №б/н та Ліцензійною угодою від 01.10.2021 №б/н у загальній сумі 11 757 грн., що тягне за собою накладання штрафу;
6. абз. «б» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VІ, р.ІІІ Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого(сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 13 січня 2015 року за № 4, несвоєчасно подано Податкові розрахунки за І квартал 2021 року та ІІІ квартал 2021 року; відображено суми нарахованого та виплаченого доходу фізичній особі під ознакою доходу « 106» замість « 127» на загальну суму 20 000,00 грн., в тому числі нарахованого доходу за І квартал 2021 року 20 000,00 грн., виплаченого доходу за І квартал 2021 року 20 000,00 грн. та утримані і сплачені до бюджету податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 3600,00 грн., у тому числі за І квартал 2021 року 3600,00 грн. та військового збору на загальну суму 300,00 грн., у тому числі за І квартал 2021 року 300,00 грн.; відображено в Податкових розрахунках суми нарахованих доходів фізичних осіб у вигляді заробітної плати з недостовірними реєстраційними номерами облікової картки платника податку за ІV квартал 2020 року, ІІ квартал 2022, ІІ квартал 2024 року, за ІІІ квартал 2024 року;
7. пп.14.1.156, пп.14.1.180 п.14.1 ст.14, пп.16.1.4 п.16.1 ст.16, п.31.1 ст. 31, п.54.2 ст.54, п.57.1. ст.57, п.87.9 ст.87, пп. 168.1.5, пп. 168.1.6 п. 168.1 ст. 168, п. 171.2 ст. 171, абз. «а» пп. 176.2 п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VІ із змінами та доповненнями несвоєчасно сплачено до бюджету податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 743 918,79 грн., в тому числі за квітень 2022 року по терміну сплати до 30.05.2022 року 743 918,79 грн.;
8. пункту 16 1 підрозділу 10 Розділу XX, пп.14.1.156, пп. 14.1.180 п.14.1 ст.14, пп.16.1.4 п.16.1 ст.16, п.31.1 ст. 31, п.54.2 ст.54, п.57.1. ст.57, п.87.9 ст.87, пп. 168.1.5, пп. 168.1.6 п. 168.1 ст. 168, п. 171.2 ст. 171, абз. «а» пп. 176.2 п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VІ із змінами та доповненнями несвоєчасно сплачено до бюджету військовий збір на загальну суму 61 992,76 грн., в тому числі за квітень 2022 року по терміну сплати до 30.05.2022 року 61 992,76 грн.;
9. п.1 ч.2 ст.6 Закону України від 08 липня 2010 року № 2464 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» зі змінами та доповненнями несвоєчасно нараховано єдиний внесок на загальну суму 243 695,80 грн., у тому числі за січень 2020 року 84,32 грн., квітень 2023 року 1 567,93 грн., травень 2023 року 6 752,44 грн., червень 2023 року 12 469,81 грн., липень 2023 року 14 905,35 грн., серпень 2023 року 15 897,68 грн., вересень 2023 року 13 307,54 грн., жовтень 2023 року 14 947,09 грн., листопад 2023 року 15 206,74 грн., грудень 2023 року 13 927,32 грн., січень 2024 року 17 011,86 грн., лютий 2024 року 14 663,78 грн., березень 2024 року 18 643,15 грн., квітень 2024 року 22 838,31 грн., травень 2024 року 30 354,37 грн., червень 2024 року 31 118,11 грн.
Під час перевірки податковий орган дійшов висновку про неможливість (нереальність) здійснення господарської діяльності між ТОВ «ТЕСТІ ФУД» та ТОВ «НВТ «НАФТОГАЗТЕХНОЛОГІЯ» і ТОВ «ТРАНСПОРТНА КОМПАНІЯ «БЕЛТРАНС», оскільки контролюючим органом за результатами аналізу ЄРПН та даних АІС «Податковий блок» встановлено відсутність у контрагентів позивача достатніх трудових ресурсів, відсутність придбання ними будь-яких послуг з виробництва продукції, а також відсутність матеріальних ресурсів для виробництва тмц. В ході перевірки встановлено, що підприємство ТОВ «ТЕСТІ ФУД» не мало фактичної можливості здійснювати придбання ТМЦ у ТОВ НВТ «НАФТОГАЗТЕХНОЛОГІЯ» у зв`язку з тим, що дане підприємство було створене та використовувалось з метою лише оформлення документообігу по нереальним господарським операціям для надання податкової вигоди на користь третіх осіб та фактично не провадило господарську діяльність. Дані операції не можуть вважатися вчиненими в межах господарської діяльності платника податків, оскільки для цілей оподаткування враховані не у відповідності з їх дійсною економічною метою. Сукупність фактів та обставин, що характеризують діяльність суб`єкта господарювання, задіяних в ланцюгу, свідчить про те, що метою його функціонування є створення виключно документообігу по нереальним господарським операціям для отримання податкової вигоди. Отже, враховуючи та підсумовуючи вищенаведену інформацію, встановлено що в період взаємовідносин ТОВ «ТЕСТІ ФУД» з ТОВ НВТ «НАФТОГАЗТЕХНОЛОГІЯ» (травень 2022 року), директором ТОВ НВТ «НАФТОГАЗТЕХНОЛОГІЯ» був ОСОБА_1 , умисні дії якого кваліфіковано як внесення в документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця, завідомо неправдивих відомостей, а також умисне подання для проведення державної реєстрації документів, які містять завідомо неправдиві відомості, вчинене за попередньою змовою групою осіб, які кваліфіковані як вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 205-1 КК України, при цьому директор ОСОБА_1 значився засновником та дирекгором підприємства формально, та до діяльності ТОВ «НВТ «НАФТОГАЗТЕХНОЛОГІЯ» не мав ніякого відношення, а фінансово-господарською діяльністю з використанням вказаного вище підприємства займались інші особи. З урахуванням того, що ТОВ «ТЕСТІ ФУД» придбані начебто у ТОВ «НВТ «НАФТОГАЗТЕХНОЛОГІЯ» ТМЦ у бухгалтерському обліку оприбутковано до запасів (Д-20-«Запасні частини») та в подальшому ТОВ «ТЕСТІ ФУД» використано у господарській діяльності свідчить про фактичну наявність/одержання ТМЦ, але придбаних (отриманих) від невстановлених осіб з невідомого джерела, тобто мають статус безоплатно отриманих, при цьому посилається на вирок суду від 17.09.2024 за ч. 5 ст. 27, ч.2 ст. 205-1 КК України відносно директора НВТ «НАФТОГАЗТЕХНОЛОГІЯ». По взаємовідносинам ТОВ «ТЕСТІ ФУД» та ТОВ ТК «БЄЛТРАНС» на підставі якого були донараховані податкові зобов`язання зазначається, що в період проведення ремонтних робіт у приміщеннях закладів громадського харчування діяльність ресторану не була припинена, що підтверджується фактичним обсягом виторгів через ПРРО, що в свою чергу свідчить про удаваність здійснених операцій з ремонту приміщень та неможливість виконання ТОВ «ТРАНСПОРТНА КОМПАНІЯ «БЕЛТРАНС» робіт за Договорами № ТФ27/09 від 27.09.2024 та № ТФ31/10 від 31.10.2024 будівельного підряду».
На підставі висновків акту перевірки №3872/04-36-07-03/39016065 були прийняті податкові повідомлення-рішення від 29.10.2025 року:
- №0591660703, яким збільшено суму грошових зобов`язань з податку на додану вартість у розмірі 1 959 900,00 грн. та нараховано штрафні санкції у сумі 489 975,00 грн., на загальну суму 2 449 875,00 грн.;
- №0591650703, яким збільшено суму грошових зобов`язань з податку на прибуток підприємств у розмірі 89 172,00 грн. та нараховано штрафні санкції у розмірі 22 293,00 грн., на загальну суму 111 465,00 грн. 
Відтак, предметом розгляду даної адміністративної справи є правомірність податкових повідомлень-рішень від 29.10.2025 року, а саме: №0591660703 та №0591650703. 
Задовольняючи позов суд першої інстанцій дійшов висновку, що відповідачем не доведено наявність порушень позивачем податкового законодавства, оскільки реальність господарських операцій позивача з контрагентами підтверджується первинними документами, а тому відсутні законні підстави для визначення йому податкових зобов`язань. Допущені контрагентами порушення вимог законодавства при веденні господарської діяльності можуть потягнути відповідну відповідальність щодо них та не впливають на право покупця на віднесення до складу податкового кредиту сплаченого (нарахованого) податку на додану вартість.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з позицією суду першої інстанцій, виходячи з наступного.
Так з матеріалів справи вбачається, що у перевіряємий період позивач мав господарські операції з ТОВ «НВТ «НАФТОГАЗТЕХНОЛОГІЯ» і ТОВ «ТРАНСПОРТНА КОМПАНІЯ «БЕЛТРАНС». 
Відповідно до регістрів бухгалтерського обліку по рахунку 631 відображено придбання у ТОВ «НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ТОВАРИСТВО «НАФТОГАЗТЕХНОЛОГІЯ» товарів за номенклатурою: внутрішній та зовнішній блок кондиціонера на загальну суму 398 403,13 грн., в тому числі ПДВ 66 400 грн. (обсяг постачання без ПДВ склав у сумі 332 002,61 грн.).
Взаємовідносини ТОВ «ТЕСТІ ФУД» та ТОВ «НВТ «НАФТОГАЗТЕХНОЛОГІЯ» (ЄДРПОУ 14018593) відбувались без укладання договору.
ТОВ НВТ «НАФТОГАЗТЕХНОЛОГІЯ» на адресу ТОВ «ТЕСТІ ФУД» виписувались видаткові та податкові накладні. Транспортування ТМЦ здійснювалось на підставі товарно-транспортної накладної №ТТН Р2 від 16.05.2022 року.
На підтвердження господарських взаємовідносин надано: Рахунок фактура №2 від 16.05.2022 на загальну суму 398 403,13грн. разом з ПДВ у сумі 66 400,52 грн.; Видаткова накладна №2 від 16.05.2022 на загальну суму 398 403,13грн. разом з ПДВ у сумі 66 400,52 грн.; Податкова накладна №2 від 16.05.2022 на загальну суму 398 403,13грн. разом з ПДВ у сумі 66 400,52 грн. ; ТТН №Р2 від 16.05.2022 на загальну суму 398 403,13грн. разом з ПДВ у сумі 66 400,52 грн.; Платіжне доручення № 4827 від 14.06.2022 на загальну суму 398 403,13грн. разом з ПДВ у сумі 66 400,52 грн.
Взаємовідносини між ТОВ «ТЕСТІ ФУД» та ТОВ «ТРАНСПОРТНА КОМПАНІЯ «БЕЛТРАНС» (ЄДРПОУ 45119157) відбувались на підставі Договору будівельного підряду №ТФ27/09 від 27.09.2024 та Договору будівельного підряду № ТФ31/10 від 31.10.2024.
Виконання зазначених договорів підтверджується: Актами приймання виконаних будівельних робіт № 1, 2, 3; Довідками про вартість виконаних будівельних робіт та витрат; договірні ціни, вартість ресурсів поставки замовника, відомості витрачених ресурсів поставки замовника за жовтень 2024р; податковими накладними № 422, 423, 424 від 31.10.2024; податковими накладними № 603, 604, 605 від 29.11.2024; платіжними дорученнями № 44481 від 12.12.2024 року.
Спірні правовідносини регламентуються положеннями ПК України, Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та нормативними актами, прийнятими на їх виконання, у відповідних редакціях.
Питання, пов`язані з підтвердженням даних, визначених у податковій звітності, обчисленням податку на додану вартість та податку на прибуток, формуванням виникнення податкових зобов`язань у разі постачання товарів та надання послуг внормовано статтями 14, 44, 134, 138, 139, 187, 198 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). 
Відповідно до приписів п. 14.1.27 ст.14 Податкового кодексу України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).
Визначення господарської діяльності відображене в п 14.1.36 ст. 14 Податкового кодексу України, відповідно до якого - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Так, підпунктом 44.1 статті 44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Відповідно до пункту 44.2 статті 42 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
Згідно з пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу. 
Підпунктом 198.3 ст.198 ПК України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 даного кодексу, та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:
- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;
- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
При цьому, право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Датою виникнення права платника податку на податковий кредит відповідно до п. 198.2 ст.198 ПКУ вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Відповідно до п.201.6 ст.201 ПК України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов`язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.
У відповідності до приписів п.201.1, п.201.4., п.201.10, ст.201 ПК України платник податку зобов`язаний виписати податкову накладну у двох екземплярах та надати покупцю податкову накладну, що має містити визначені за законом певні реквізити, у т. ч. ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні.
Відповідно до п.п. 198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу). 
У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.
Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що наявність у позивача, податкових та видаткових накладних по господарськими операціями, що перевірялися, а також відповідних розрахункових документів, дані яких враховані та відображені у бухгалтерському та податковому обліку позивача повністю підтверджують законність нарахування ТОВ «ТЕСТІ ФУД» відповідних сум прибутку, валових витрат, нарахування податкового кредиту та податкових зобов`язань з податку на додану вартість, а також підтверджують факт здійснення господарських операцій позивача з придбання у контрагентів товарів на підставі яких відповідні суми ПДВ у складі вартості придбаних послуг були включені до податкового кредиту.
Вказані первинні документи відповідають ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
При укладенні договорів сторонами було досягнуто усіх істотних умов, вони спрямовані на реальне настання правових наслідків, відповідають економічному змісту та чинному законодавству, роботи та послуги придбавались з метою їх подальшого використання у господарській діяльності позивача.
Відповідно до п.200.1-200.4 ст.200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті і перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом, а при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від`ємне значення, то бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від`ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов`язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем товарів/послуг, а залишок від`ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.
Таким чином, як випливає з вищенаведеного, сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі в разі ухилення від сплати) при фактичному здійсненні господарської операції не впливає на податковий кредит покупця та суму бюджетного відшкодування. 
Отже, податкові органи не можуть нараховувати податок на додану вартість та накладати штрафні санкції на покупця при несплаті цього податку продавцем, оскільки чинне законодавство не встановлює підстав для такого нарахування та накладання штрафних санкцій. 
Висновками перевірки та судом першої інстанції не встановлено жодного фактичного порушення позивачем вимог наведених норм законодавства, яке б позбавляло позивача права на формування податкового кредиту, від`ємного значення ПДВ та на подальше отримання бюджетного відшкодування.
Реальність господарських операцій по вказаним у акті перевірці контрагентам підтверджується видатковими накладними, податковими накладними, розрахунковими документами, актами виконаних робіт. 
Придбані позивачем товари у подальшому були використані ним у власній господарській діяльності. 
Проведення господарських операцій суб`єкта господарювання, за змістом статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік. Згідно з частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» на даних бухгалтерського обліку базується фінансова, податкова, статистична та інша звітність. Таким чином первинні документи по відображенню господарчих операцій є основою для податкового обліку.
Отже, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту, наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів/робіт/послуг з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.
Судом першої інстанції були досліджені всі первинні документи та встановлено дотримання позивачем спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум, віднесених до податкового кредиту, а також реальне виконання сторонами, укладених правочинів. 
Поруч з цим, в обґрунтування прийняття спірних податкових повідомлень-рішень відповідачем не наведено обставин, які б вказували на безтоварність операцій. Висновки відповідача ґрунтуються на даних податкової інформації щодо спірних контрагентів без проведення зустрічних звірок, а не з аналізу суті та наслідків господарських операцій, які мали місце у перевіряємому періоді, що, в свою чергу, не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання спірних договорів за умови наявності первинних документів, які спростовують такі доводи. 
Спростовуючи доводи контролюючого органу з приводу того, що директора ТОВ НВТ «НАФТОГАЗТЕХНОЛОГІЯ» ОСОБА_1 , вироком суду від 17.09.2024 визнано винним за ч. 5 ст. 27, ч.2 ст. 205-1 КК України, суд першої інстанції вірно виходив з того, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.07.2022 у справі № 160/3364/19 висловила наступну правову позицію стосовно проблеми правового регулювання щодо дефекту податкового повідомлення-рішення за наявності вироку суду, яким засуджено посадову особу контрагента за фіктивне підприємництво.
Станом на час прийняття Верховним Судом України правової позиції, викладеної у постанові від 01.12.2015 у справі № 826/15034/14 (№ 21-3788а15) Особлива частина Кримінального кодексу України містила склад злочину у сфері господарської діяльності - фіктивне підприємництво (стаття 205), що передбачав створення або придбання суб`єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб) з метою прикриття незаконної діяльності або здійснення видів діяльності, щодо яких є заборона.
Отже, стаття 205 Кримінального кодексу України охоплювала лише дефекти створення/придбання юридичної особи і вказувала на мету діяльності - прикриття незаконної діяльності. Однак ця норма не вказувала на наслідки такої діяльності для третіх осіб - тих, які мали (свідомо чи несвідомо) господарські відносини з підприємством, створеним з метою прикриття незаконної діяльності. Наслідки для третіх осіб мають кваліфікуватися окремо за наявності відповідного складу злочину в їх діях.
Формулювання Верховного Суду України – «статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю» - не ґрунтується на чинних нормах матеріального права, оскільки статус у юридичному розумінні - це перелік прав та обов`язків певного суб`єкта. Водночас жоден нормативно-правовий акт в Україні не містив визначення статусу фіктивного підприємства.
Натомість єдина згадка про суб`єктів господарювання з ознаками фіктивності міститься у статті 55-1 «Фіктивна діяльність суб`єкта господарювання» Господарського кодексу України, згідно з якою правовим наслідком фіктивної діяльності суб`єкта господарювання є припинення такого суб`єкта.
Ця стаття та інші норми чинного законодавства не містять положень про автоматичну незаконність усіх вчинених таким підприємством господарських операцій.
Водночас стаття 55-1 Господарського кодексу України передбачає, що однією з ознак фіктивності є провадження фінансово-господарської діяльності без відома та згоди його засновників та призначених у законному порядку керівників.
Отже, суб`єкт господарювання з ознаками фіктивності є правосуб`єктним, незважаючи на дефекти при його створенні чи мету діяльності, а це суперечить висновкам Верховного Суду України про те, що «господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку».
За практикою ЄСПЛ, яка сформувалась з питань імперативності правил про прийняття рішення на користь платників податків, у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справа «Серков проти України», заява № 39766/05, пункт 43).
Велика Палата Верховного Суду також підкреслила, що існування нечіткого, суперечливого нормативного регулювання на час виникнення спірних правовідносин порушує принцип правової визначеності.
Також, Велика Палата Верховного Суду вказала, що з огляду на те, що Верховний Суд України помилково поширив на податкові правовідносини норму статті 205 Кримінального кодексу України, що має інший предмет регулювання, Велика Палата Верховного Суду визнає необґрунтованим висновок Верховного Суду України про те, що статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, у зв`язку із чим господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.
Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що 25.09.2019 набрав чинності Закон № 101-IX, яким виключено статтю 205 Кримінального кодексу України.
На думку Великої Палати Верховного Суду, з пояснювальної записки до проекту Закону № 101-IX від 29.08.2019 можна встановити, на що була спрямована законодавча ініціатива. На обґрунтування необхідності прийняття вказаного Закону в пояснювальній записці вказувалося, зокрема, на те, що склалася поширена практика використання контролюючими органами матеріалів досудового розслідування та вироку суду у кримінальному провадженні за статтею 205 Кримінального кодексу України для обґрунтування донарахування грошових зобов`язань платникам податків. Негативні тенденції у вирішенні податкових спорів були спровоковані поширеним хибним підходом судів до оцінки доказів, наданих контролюючими органами. Зокрема, щодо використання вироку суду у кримінальному провадженні за статтею 205 Кримінального кодексу України слід зазначити, що склалася поширена негативна практика хибного використання таких вироків з метою надання твердженням контролюючого органу щодо нереальності операцій платника податку статусу фактів, що мають преюдиціальне значення. Тобто склалася ситуація, за якої судами при вирішенні податкових спорів не досліджувалися конкретні операції платника податку з його контрагентом, якого вироком суду у кримінальному провадженні було визнано винним у здійсненні фіктивного підприємництва. Натомість стверджувалося, що статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, і як наслідок, вирок суду слугував підставою для висновку про нереальність операцій платника податку з його контрагентом. Водночас вирок може слугувати підтвердженням нереальності операцій між платником податку та його контрагентом, тільки якщо він містить посилання саме на ці операції. Визнання вироком суду у кримінальному провадженні підприємства фіктивним не обов`язково означає, що всі його операції з усіма контрагентами були фіктивними за весь період його діяльності.
Отже, як зазначено в пояснювальній записці, прийняття Закону № 101-IX спрямоване на усунення практики застосування статті 205 Кримінального кодексу України як інструменту зловживань та у спосіб, що не відповідає меті кримінальної відповідальності, та на гуманізацію кримінальної відповідальності за ухилення від сплати податків.
Відповідно до частин шостої, сьомої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017) вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.
Таким чином, вирок чи ухвала суду за результатами розгляду кримінального провадження мають оцінюватися адміністративним судом разом з наданими первинними документами та обставинами щодо наявності первинних документів, правильності їх оформлення, можливості виконання (здійснення) спірних господарських операцій, їх зв`язку з господарською діяльністю позивача та можливого використання придбаного товару (робіт, послуг) у подальшій діяльності.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.07.2022 у справі № 160/3364/19 дійшла висновку, що платник податків не може бути обмежений у використанні первинного документа для цілей податкового обліку в тому разі, якщо безпосередньо він не вносив до такого документа неправдиві (недостовірні) відомості. Всі негативні наслідки, пов`язані з недостовірністю даних, зазначених у первинному документі, мають покладатися виключно на ту особу, яка їх внесла. Отже, якщо іншою особою були внесені до документа відомості щодо учасника господарської операції, який має дефекти правового статусу, то добросовісний платник податків, який скористався відповідним документом для підтвердження даних свого податкового обліку, не може зазнавати жодних негативних наслідків у тому разі, якщо інші обставини, зазначені в первинному документі, зокрема рух відповідних активів, мали місце. При цьому має враховуватися реальна можливість платника податків пересвідчитися у тому, чи були достовірними відомості, що внесені до первинного документа його контрагентом.
Таким чином, сам собою факт використання первинних документів з недостовірними даними для підтвердження обставин здійснення господарської операції не повинен автоматично вказувати на безпідставність даних податкового обліку. Натомість контролюючий орган має довести, що платник податків, приймаючи від контрагентів та використовуючи певні документи для цілей податкового обліку, діяв нерозумно, недобросовісно або без належної обачності. А це також пов`язано з фактичною можливістю й економічною доцільністю перевірки самим платником податків достовірності відомостей, які були включені до первинних документів. Мають бути наявні докази того, що розумними заходами добросовісний платник податків міг перевірити правдивість відповідних документів, а також мав достатні підстави, діючи з належною обачністю, для обґрунтованих сумнівів у їх змісті.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 23.05.2023 року у справі №826/17517/15.
З огляду на встановлені обставини у справі, а також беручи до уваги індивідуальний характер юридичної відповідальності особи, правильним є висновок суду першої інстанції, що у разі порушення контрагентом платника податків чинного законодавства, відповідальність та негативні наслідки настають саме щодо цієї особи, у зв`язку з чим право платника податків, тобто позивача, на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третьою особою.
З приводу доводів контролюючого органу, що в період проведення ремонтних робіт у приміщеннях закладів громадського харчування діяльність ресторану не була припинена, що підтверджується фактичним обсягом виторгів через ПРРО, що в свою чергу свідчить про удаваність здійснених операцій з ремонту приміщень та неможливість виконання ТОВ «ТРАНСПОРТНА КОМПАНІЯ «БЕЛТРАНС» робіт за Договорами № ТФ27/09 від 27.09.2024 та № ТФ31/10 від 31.10.2024 будівельного підряду колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. 
Так в акті перевірки контролюючий орган не ставить під сумнів дійсність первинних
документів, що були оформлені Позивачем під час виконання Договорів № ТФ27/09 та № ТФ31/10, а посилається лише на аналіз здійснених розрахункових операцій з продажу продуктів харчування, готових страв, напоїв за адресами об`єктів де проводились ремонтні роботи.
З метою забезпечення належної організації та контролю за проведенням поточних ремонтних робіт у орендованих приміщеннях ресторанів мережі KFC, запобігання перешкодам у роботі ресторанів, дотримання вимог чинного законодавства України у сфері охорони праці, пожежної безпеки, санітарних норм та стандартів безпеки харчових продуктів (НАССР), а також забезпечення персоналу і гостей належного рівня безпеки під час виконання робіт підрядною організацією ТОВ «ТК «БЄЛТРАНС», Позивачем були призначені відповідальні уповноважені особи від кожного ресторану ТОВ «ТЕСТІ ФУД» за організацію, координацію та контроль виконання ремонтних робіт, що здійснюються підрядною організацією ТОВ «ТК «БЕЛТРАНС».
Відповідальним особам делеговані повноваження щодо: узгодження графіка та обсягу робіт із урахуванням режиму роботи ресторану, пікових годин, внутрішніх стандартів операційної діяльності та правил технічної експлуатації приміщень; забезпечення безперешкодного доступу підрядника до приміщень ресторану у встановлені та погоджені періоди, а також організувати супровід робіт за потреби; забезпечення контролю дотримання підрядником законодавчих вимог з охорони праці, пожежної безпеки, санітарних норм, правил поведінки у закладах громадського харчування та стандартів якості KFC; у разі виявлення порушень чи загроз безпеці негайно зупинити роботу підрядника та повідомити керівництво компанії та інші.
Наказами товариства була затверджена пропускна система підрядника ТОВ «ТК «БЕЛТРАНС» на об`єктах мережі ресторанів, що розміщуються в орендованих приміщеннях ТОВ «ТЕСТІ ФУД». Вхід підрядників здійснювати виключно за перепустками, оформленими на конкретних осіб.
До початку проведення кожного етапу виконання робіт Підрядник виконував роботи по захисту приміщення від запилювання, забруднення: було створення огородження зони ремонту, фізичний бар`єр за допомогою щільної плівки, брезенту та картону, скотчу, закріпивши його по периметру дверних отворів, були закриті підлогові покриття, меблі всередині зони, попередньо прибравши речі щоб обмежити поширення пилу та бруду. Були зачинені вентиляційні решітки та викладені вологі килимки біля дверей, частково перенесено обладнання. Включено режим дотримання тимчасових обмежень на шум, шляхом роботи по 1-2часа до відкриття та закриття об`єкту. 
Крім того, наявність власної інфраструктура (електрична мережа, водопровід, каналізація) орендодавця дозволяла позивачу використовувати об`єкт та здійснювати в ньому свою діяльність та поточні ремонтно-будівельні роботи не порушуючи умов договорів оренди/суборенди.
Ремонтні роботи виконувались з дотриманням вимог та норм ДБН В.2.2-17 «Будинки і споруди. Доступність будинків і споруд для маломобільних груп населення», ДБН Б.2.2-5 «Благоустрій територій», ДСТУ-Н Б В.2.2-31 «Настанова з облаштування будинків і споруд цивільного призначення елементами доступності для осіб з вадами зору та слуху», ДСТУ Б ISO 21542:2013 «Будинки і споруди. Доступність і зручність використання побудованого життєвого середовища (ISO 21542:2011, IDT).
У відповідності до діючих ДБН А.2.2-3-2014, абз. 2, п.3.7 зупинення робіт на експлуатованому об`єкті в цілому або його частини за умови автономності роботи в іншій частині не вимагається. Тобто, проведення часткового поточного ремонту можливо проводити не зупиняючі роботу підприємства в цілому та згідно технологічних процесів.
З приводу порівняльного аналізу контролюючим органом обсягу виторгу ресторанів у періоди до проведення ремонтно-будівельних робіт з попередніми, колегія суддів вважає застосування даного критерію з боку відповідача для оцінки удаваності виконання Договорів будівельного підряду є безпідставним, оскільки він не призначений для вирішення цього питання, ігнорує інші важливі критеріїв або ознаки, що призводе до помилкового висновку, зокрема, наведена сума операцій за ПРРО, якою контролюючий орган обґрунтовує свою позицію, не містить в собі дані, яка частина з цієї суми споживалась відвідувачами ресторану у приміщенні або поза його межами.
Використання методу порівняльного аналізу обсягів виторгу ресторанів у періоди до проведення ремонтно-будівельних робіт з попереднім місяцем – є хибним критерієм, оскільки обсяги виторгу в деяких ресторанах за аналогічний місяць 2023 були менше ніж за 2024, в деяких більше, що в жодному разі не є індикатором удаваності проведення поточних ремонтно-будівельних робіт позивачем в рамках Договорів №ТФ27/09 від 27.09.2024 та №ТФ31/10 від 31.10.2024 будівельного підряду.
Посилання відповідача в акті перевірки на те, що за даними АІС «Податковий блок» контрагента позивача ТОВ НВТ «НАФТОГАЗТЕХНОЛОГІЯ» віднесено до переліку ризикових на підставі відповідного рішення податкового органу, не є законодавчо встановленою обставиною, згідно за якою заборонено формування податкового кредиту за господарськими операціями з вказаними контрагентом. Вказані обставини, відповідно до Порядку зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 р. №1165, можуть бути лише підставою для зупинення реєстрації податкових накладних, виписаних вказаним суб`єктом господарювання.
Нереальність господарських операцій з придбання платником податку товару, послуг має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях, зокрема обумовлюватись лише допущеними контрагентом порушеннями вимог законодавства або недостатньою кількістю у контрагента трудового ресурсу для самостійного виконання договірних зобов`язань. Якщо вказаний контрагент допустив такі порушення, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо нього, адже законом іншого не передбачено. А недостатня кількість трудового ресурсу не свідчить про неможливість виконати роботи або надати послуги та не є підставою для виключення з податкового обліку, саме з цих мотивів, витрат на оплату цих робіт/послуг, товарів, у тому числі й по ПДВ. Адже судовий контроль не призначений перевіряти економічну доцільність рішень, що приймаються суб`єктами господарювання, які у сфері господарської діяльності наділені самостійністю та широкою дискрецією (зокрема, при виборі контрагентів, вирішенні питання щодо необхідності залучення третіх осіб до виконання своїх господарських зобов`язань тощо).
При дотриманні контрагентом законодавчо встановлених вимог щодо оформлення відповідних документів підстави для висновку про недостовірність або суперечливість відомостей, зазначених у таких первинних документах, відсутні, якщо не встановлені обставини, що свідчать про обізнаність покупця про зазначення продавцем недостовірних відомостей. 
Відповідачем не надано доказів, які б свідчили про узгодженість дій позивача з контрагентами з метою незаконного отримання податкової вигоди або його обізнаності з такими діями контрагентів.
Будь-яких доказів, що первинні документи і податкова звітність позивача є дефектними або підробними, містять недостовірну інформацію, відповідачем не наведено.
Товар та послуги придбані у постачальників, був своєчасно та в повному обсязі оприбутковані позивачем на підставі видаткових та податкових накладних шляхом здійснення записів у відповідних бухгалтерських документах, що підтверджується змістом Акту перевірки. Оплата товару та його подальше використання у власній господарській діяльності, що в свою чергу призвело до змін в активах підприємства та його зобов`язаннях і реально спричинило зміни майнового стану платника податків, також не заперечується відповідачем. Реальні зміни майнового стану підприємства підтверджуються як необхідною первинною документацію (у тому числі й платіжними документами), так і подальшим рухом придбаного товару в процесі виробництва.
Судом першої інстанції з`ясовано характер та зміст спірних операцій позивача з його контрагентами при виконанні договорів укладених з останніми, зроблено вмотивований висновок про відповідність первинних документів вимогам чинного податкового законодавства, а також про те, що відбувся дійсний рух активів між учасниками відповідних операцій, встановлено наявність зв`язку між фактом придбання товарів, послуг та робіт з понесенням інших витрат із господарською діяльністю платника податку та використання цих товарів, послуг та робіт у господарській діяльності.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанцій про те, що відповідачем не підтверджено правомірності прийнятих ним податкових повідомлень- рішень.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що в межах апеляційної скарги порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана вірно, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване судове рішення залишити без змін. 
Керуючись п.1 ч. 1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області – залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 січня 2026 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення в повному обсязі.
В повному обсязі постанова складена 15 квітня 2026 року.

Головуючий - суддя Д.В. Чепурнов 

суддя С.В. Сафронова 

суддя А.О. Коршун