Міжгірський районний суд Закарпатської області 

Справа № 302/1734/24 
1-кп/302/28/26 

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2026 року	селище Міжгір`я	

Міжгірський районний суд Закарпатської області у складі
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурорки ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника-адвоката ОСОБА_5 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань матеріали кримінального провадження, відомості про яке були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12024071110000185 від 01.10.2024, за обвинуваченням
ОСОБА_4 ,    ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з професійно-технічною освітою, одруженого, непрацюючого, є особою з інвалідністю 3-ої групи, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше несудимого, 
в учиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 Кримінального кодексу України,
у с т а н о в и в:
ОСОБА_4 09 вересня 2024 року близько 23:00 год, перебуваючи у будинку АДРЕСА_2 , маючи умисел на викрадення офіційного документа - банківської картки АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_1 , яка видана (зареєстрована) на ОСОБА_6 , мешканку цього ж будинку, керуючись корисливим мотивом із метою власного протиправного збагачення за рахунок коштів, які наявні на вказаній картці, переконавшись, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно викрав із будинку ОСОБА_6 цю банківську картку з метою здійснення подальших фінансових операцій за даним картковим рахунком указаної банківської картки потерпілої ОСОБА_6 .
Окрім цього, ОСОБА_4 09.09.2024 близько 23:00 год, маючи розмову зі ОСОБА_6 , запевнив останню в добросовісності своїх намірів, зловживаючи її довірою отримав у користування її банківську картку АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_2 з пін-кодом до неї з метою зняття готівкових коштів для себе в сумі 3 000 гривень. Надалі 10 вересня 2024 року о 18:40 год під приводом необізнаності у користуванні банківськими картками та банківським автоматом АТ «Ощадбанк», що знаходиться по вул. Шевченка, 79 у селищі Міжгір`я Хустського району Закарпатської області, який призначений для здійснення автоматизованих операцій видачі грошових коштів, попросив ОСОБА_7 здійснити перевірку балансу на картці № НОМЕР_2 АТ «Ощадбанк» та зняти грошові кошти. Достовірно знаючи про позитивний баланс банківської картки АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_2 , оскільки з Управління соціального захисту населення Хустської РДА Закарпатської області надійшли виплати соціального фонду багатодітним особам в сумі 27 784,98 грн, маючи можливість доступу та повного контролю рахунку банківської картки АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_2 належного ОСОБА_6 , умисно, повторно, таємно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення за рахунок чужого майна попросив ОСОБА_7 здійснити операцію по зняттю грошових коштів у готівковій формі однією транзакцією в сумі 10 000,00 грн, у результаті чого без відома власника таємно викрав її грошові кошти.
Не припиняючи своїх протиправних дій, які були спрямовані та осягнуті умислом на заволодіння грошовими коштами потерпілої ОСОБА_6 , ОСОБА_4 маючи можливість доступу та повного контролю рахунку банківської картки АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_2 належністю ОСОБА_6 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення за рахунок чужого майна, здійснив операції по розрахунку за товар у наступних торгово-сервісних мережах, а саме: 10.09.2024 о 18:54 год - операції розрахунку в торгово-сервісній мережі супермаркеті «SPAR» на 379,74 грн; 10.09.2024 о 18:55 год - операції розрахунку в торгово-сервісній мережі супермаркеті «SPAR» на 318,90 грн; 10.09.2024 о 19:29 год - операції розрахунку в торгово-сервісній мережі супермаркеті «Fortuna» на 805,90 грн; 10.09.2024 о 19:31 год - операції розрахунку в торгово-сервісній мережі супермаркеті «Fortuna» на 129,90 грн; 10.09.2024 о 20:26 год - операції розрахунку в торгово-сервісній мережі АЗС «MVNafta» на 1 895,70 грн; 10.09.2024 о 20:34 год - операції розрахунку в торгово-сервісній мережі ресторані «Царська Гора» на 140,00 грн, чим загалом спричинив потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 13 670,14 гривень.
Ці дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковано як кримінальні правопорушення, передбачені за ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану, та за ч. 1 ст. 357 КК України як викрадення офіційного документа, вчинене з корисливих мотивів.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в учиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, визнав повністю, надав показання і підтвердив обставини вчинення ним кримінальних правопорушень, викладених в обвинувальному акті, та щиро розкаявся в учиненому, а також не заперечив щодо розгляду справи в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, і просив суворо його не карати.
Показання обвинуваченого ОСОБА_4 у судовому засіданні не викликають у суду сумнівів щодо правильності розуміння ним змісту обставин кримінальних правопорушень, добровільності та істинності його позиції.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 – адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні також не заперечував проти розгляду справи в порядку, установленому ч. 3 ст. 349 КПК України, та просив призначити обвинуваченому мінімальну міру покарання.
У судовому засіданні прокурорка ОСОБА_3 не заперечувала проти розгляду справи в порядку, установленому ч. 3 ст. 349 КПК України, та просила /з урахуванням фактичних обставин цього кримінального провадження, наявністю обставин, які пом`якшують та відсутність обставин, які обтяжують покарання, даних про особу обвинуваченого/ призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання: у межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років, у межах санкції ч. 1 ст. 357 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити йому остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. Також просила вирок Міжгірського районного суду Закарпатської області від 24.01.2025 у справі № 302/895/24 відносно ОСОБА_4 виконувати самостійно. 
Потерпіла ОСОБА_6 у судовому засіданні 04.02.2026 теж не заперечила щодо розгляду справи в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, щодо можливої призначеної міри покарання обвинуваченому залишила це питання на розсуд суду та ствердила, що завдана їй шкода відшкодована, претензій до обвинуваченого не має. Також вона подала до суду письмову заяву від 04.02.2026, в якій просила наступне судове засідання провести за її відсутності (т.2 а.с.21).
Вирішуючи питання щодо обсягу дослідження доказів суд установив, що фактичні обставини справи повністю визнаються учасниками справи, відповідно до їх викладу в обвинувальному акті та не оспорюються ними. 
Суд роз`яснив учасникам справи, що у випадку визнання ними обставин провадження, може бути визнано недоцільним дослідження доказів на підтвердження таких обставин, – в такому випадку сторони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
З`ясувавши думку учасників судового провадження, роз`яснивши їм зміст ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку, переконавшись, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст обставин провадження, відсутності сумнівів у добровільності їх позицій, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням зібраних досудовим розслідуванням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого і досудової доповіді органу пробації відносно ОСОБА_4 та визнає фактичні обставини доведеними наявними у матеріалах кримінального провадження доказами.
Суд оцінює, що показання обвинуваченого ОСОБА_4 у повній мірі узгоджуються та відповідають суті тих подій, які викладені в обвинувальному акті, а відтак об`єктивних сумнівів у доведеності його винуватості в учинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, у суду не має.
Суд, розглядаючи кримінальне провадження у межах пред`явленого обвинувачення, належним чином проаналізувавши та оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, доходить висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 в учиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених: за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану; за ч. 1 ст. 357 КК України як викрадення офіційного документа, вчинене з корисливих мотивів.
За змістом частин 1 і 2 ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною в учиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Керуючись загальними засадами призначення покарання, принципу його законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації, то при призначенні ОСОБА_4 покарання, суд ураховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, даних про його особу, який раніше несудимий, має на утриманні двох неповнолітній дітей, є особою з інвалідністю 3-ої групи, позитивно характеризується за місцем проживання, на «Д» обліку у лікаря психіатра, нарколога, фтизіатра не перебуває.
Обставинами, які пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття, активне сприяння в розкритті кримінальних правопорушень, добровільне відшкодування заподіяних збитків.
Обставин, які б обтяжували покарання, відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.
З досудової доповіді Хустського районного сектору філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області відносно обвинуваченого ОСОБА_4 вбачається, що ризик учинення ним повторного кримінального правопорушення, як і ризик небезпеки обвинуваченого для суспільства чи окремих осіб, оцінюється як середній що, на думку органу пробації, свідчить про можливість виправлення ОСОБА_4 без ізоляції від суспільства.
Обираючи обвинуваченому ОСОБА_4 міру покарання в межах, установленої в санкції ч. 4 ст. 185 КК України, та вид і міру покарання в межах, установленої в санкції ч. 1 ст. 357 КК України, та враховуючи: ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень відповідно до ст. 12 КК України; його особу; усі фактичні обставини справи, наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання, відсутність до обвинуваченого претензій матеріального і морального характеру з боку потерпілої, а також з урахуванням загальних засад призначення покарання суд доходить висновку про необхідність призначення ОСОБА_4 покарання: - за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на мінімальний строк; - за ч. 1 ст. 357 КК України у виді обмеження волі на мінімальний строк та вважає за недоцільним призначення йому менш суворого виду покарання у межах санкції даної частини статті кримінального закону.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень суд визначає його за правилами ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та визначає остаточне покарання ОСОБА_4 у виді позбавленні волі. 
При цьому суд доходить висновку про можливість виправлення ОСОБА_4 без реального відбування ним покарання у виді позбавлення волі, а відтак, на підставі ст. 75 КК України, суд уважає звільнити його від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням із установленням йому іспитового строку середньої тривалості, визначеною ч. 4 ст. 75 КК України, з одночасним покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.
Водночас суд переконаний, що, відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, саме ця міра покарання буде достатньою для виправлення ОСОБА_4 та запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень як ним самим, так і іншими особами.
Також суд зазначає, що вироком Міжгірського районного суду Закарпатської області від 24.01.2025 у справі № 302/895/24, який ще не набрав законної сили, ОСОБА_4 було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років та на підставі ст. 75 КК України його звільнено від призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку в один рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України.
Так, у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14.06.2021 у справі № 443/806/19 виснувано, що у випадку, якщо особа вчинила кримінальне правопорушення, яким їй призначається покарання у виді позбавлення волі, до постановлення двох вироків по інших справах, кожен із яких виконується самостійно, зокрема, по одному із яких призначено покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально, а інший вирок виконується самостійно у зв`язку з призначенням покарання у виді позбавлення волі, але зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, то при призначенні покарання вимоги ч. 4 ст. 70 КК України застосовуються тільки до вироку, яким особу засуджено до позбавлення волі, яке належить відбувати реально.
У постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15.02.2021 у справі № 760/26543/17 зроблено висновок, що якщо до особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, вироком суду було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, а потім було встановлено, що вона винна ще й в інших злочинах, вчинених до постановлення цього вироку, в таких випадках питання про відповідальність особи за сукупністю вчинених нею кримінальних правопорушень має вирішуватись в залежності від того, чи залишається незмінним попередній вирок, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, на момент постановлення нового вироку, й яке рішення приймає суд у новому вироку щодо покарання за злочини, вчинені до постановлення попереднього вироку. У випадку, коли попередній вирок залишився незмінним і прийняте в ньому рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням зберігає свою законну силу, положення ч. 4 ст. 70 КК щодо призначення остаточного покарання особі з урахуванням попереднього вироку не застосовуються, а кожний вирок попередній, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, та новий виконуються самостійно. У разі встановлення судом, що кримінальні правопорушення за новим вироком були вчиненні особою до постановлення декількох попередніх вироків, за які особа засуджена до покарань, що належить відбувати реально, остаточне покарання призначається на підставі ч. 4 ст. 70 КК за правилами, передбаченими частинами 1-3 цієї статті, тобто шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених особі покарань за новим вироком та попередніми вироками.
Отже, зважаючи на наведене вище, суд уважає, що підстав для застосування до ОСОБА_4 положень ч. 4 ст. 70 КК України немає, а відтак цей вирок слід виконувати самостійно від вироку Міжгірського районного суду Закарпатської області від 24.01.2025 у справі № 302/895/24. 
Також, як на додаткове обґрунтування необхідності самостійного виконання цього вироку від вироку від 24.01.2025 у справі № 302/895/24, який ще не набрав законної сили, суд зазначає те, що скеровуючи в цій справі до суду обвинувальний акт у листопаді 2024 року прокурором безпосередньо в ньому зазначалося про перебування на розгляді в Міжгірському районному суді Закарпатської області кримінального провадження відносно ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 185 КК України, однак попереднім складом суду в цій справі як під час призначення підготовчого судового засідання, так і під час призначення судового розгляду справи в листопаді-грудні 2024 року, тобто ще до ухвалення 24.01.2025 вироку у справі № 302/895/24, усупереч вимогам ч. 2 ст. 334 КПК України не вирішувалося питання про передачу цього кримінального провадження складу суду, що вже здійснює судове провадження щодо ОСОБА_4 , з метою об`єднання цих кримінальних проваджень в одне провадження, що фактично призвело до ухвалення двох обвинувальних вироків замість одного, що є погіршенням становища обвинуваченого ОСОБА_4 . 
Застосований до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у виді домашнього арешту в певний період доби припинив свою дію 09.06.2025. До набрання вироком законної сили підстав для застосування запобіжного заходу до ОСОБА_4 , суд не вбачає.
На підставі ч. 4 ст. 174 КПК України слід скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 01.11.2024.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України, а саме: 1) грошові кошти в національній валюті в сумі 2 619 грн, які на підставі ухвали слідчого судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 27.11.2024 були передані на відповідальне зберігання ОСОБА_4 – залишити в їх власника ОСОБА_4 ; 2) банківську картку банку AT «Ощадбанк» № НОМЕР_2 , яка повернута власниці ОСОБА_6 – залишити потерпілій; 3) документи у виді скриншотів щодо розрахунків викраденою карткою № 5167803278605428, фіскальний чек від 10.09.2024 на суму 379,74 грн; оптичний диск марки My MEDIA DVD+R 4.7 GB, білого кольору, на якому міститься електронні копії документів з AT «ОЩАДБАНК» про рух коштів; оптичний диск марки Verbatim CD+R 700 MB, сірого кольору, на якому міститься відеозапис із камер спостереження АЗС «MV Nafta»; оптичний диск марки Му MEDIA DVD+R 4.7 GB, білого кольору, на якому міститься відеозапис з камер спостереження супермаркету «Spar» - залишити зберігати в матеріалах цього кримінального провадження.
Цивільний позов не заявлено, процесуальні витрати є відсутні.
Керуючись статтями 100, 174, 368-371, 373-376, 394, 395 та 532 КПК України, суд

у х в а л и в:

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 і ч. 1 ст. 357 КК України, та призначити йому:
- за ч. 4 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років;
- за ч. 1 ст. 357 КК України покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років. 
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням із установленням йому іспитового строку тривалістю в 1 (один) рік 6 (шість) місяців, якщо він протягом цього іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Цей вирок виконувати самостійно від вироку Міжгірського районного суду Закарпатської області від 24.01.2025 у справі № 302/895/24.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 01.11.2024, скасувати.
Речові докази, а саме: 1) грошові кошти в національній валюті в сумі 2 619 грн, які на підставі ухвали слідчого судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 27.11.2024 були передані на відповідальне зберігання ОСОБА_4 – залишити в їх власника ОСОБА_4 ; 2) банківську картку банку AT «Ощадбанк» № НОМЕР_2 , яка повернута власниці ОСОБА_6 – залишити потерпілій; 3) документи у виді скриншотів щодо розрахунків викраденою карткою № 5167803278605428, фіскальний чек від 10.09.2024 на суму 379,74 грн; оптичний диск марки My MEDIA DVD+R 4.7 GB, білого кольору, на якому міститься електронні копії документів з AT «ОЩАДБАНК» про рух коштів; оптичний диск марки Verbatim CD+R 700 MB, сірого кольору, на якому міститься відеозапис із камер спостереження АЗС «MV Nafta»; оптичний диск марки Му MEDIA DVD+R 4.7 GB, білого кольору, на якому міститься відеозапис з камер спостереження супермаркету «Spar» - залишити зберігати в матеріалах цього кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений із підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Закарпатського апеляційного суду через Міжгірський районний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів із дня його проголошення. Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1