Справа № 946/152/26 
Провадження № 2/946/2270/26  

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2026 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
в складі: головуючого судді - Присакар О.Я.,
за участю: секретаря судового засідання – Воронової В.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ізмаїла в загальному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

14.01.2026 позивач звернувся до суду з позовними вимогами, якими просить визначити, що частки у праві спільної сумісної власності на житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , є рівними та складають по 1/2 частині та визнати за ним право власності у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , мотивуючи свої вимоги тим, що письмовою відповіддю приватного нотаріусу Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Гнесько В.Г. № 545/02-14 від 30 жовтня 2025 року, йому було повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що не визначена частка спадкодавця у праві спільної сумісної власності на житловий будинок.
28.01.2026 ОСОБА_2 звернулася до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області з зустрічною позовною заявою, якою просить визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , мотивуючи свої вимоги тим, що з метою захисту її прав як співвласника у праві спільної сумісної власності на будинок вимушена звернутися до суду.
Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, якою первісні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні, зустрічні позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував проти задоволення позову.
Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, якою первісні позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти задоволення позову, зустрічні позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити зустрічний позов.
Відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первісні та зустрічні позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
В судовому засіданні встановлено, що на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, з числом кімнат – від однієї до п`яти включно, посвідченого Ізмаїльською державною нотаріальною конторою 22 березня 1984 року та зареєстрованого в реєстрі за № 2/907, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 належить на праві спільної сумісної власності житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . 
Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Таким чином, встановлено, що частки у праві спільної сумісної власності на житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , є рівними та становлять по 1/2 частці кожному.
Відповідно до технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами, виданого ФОП ОСОБА_5 від 18.11.2025 року, житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 був збудований у період 1983-1989 роки. Згідно п. 42 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються: 1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.
У своєму листі № 8.4-35/18/1 від 23.02.2016 року, Міністерство юстиції України зазначило: «Враховуючи наведене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 5 серпня 1992 року не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію, у тому числі по окремо визначеній «спрощеній» процедурі».
Отже, будинки, які побудовані до 1992 року не підлягають введенню в експлуатацію, не належать до самочинного будівництва і документом, який підтверджує відповідність його будівельним нормам, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.
Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Частиною 1 ст. 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 31.01.2023 року Ізмаїльським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Після смерті ОСОБА_4 згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/2 частина житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . 
Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 82200703 від 13 серпня 2025 року, наданої приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Гнесько В.Г., інформація про заповіт складений та посвідчений від імені ОСОБА_4 відсутня.
Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України - у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України - спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті ОСОБА_4 являються: 
- дружина ОСОБА_2 , що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 28.05.1983 року, виданим Ізмаїльським міським бюро ЗАГС; 
- син ОСОБА_1 , що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 20.06.1991 року, виданим Ізмаїльським міським бюро ЗАГС;
- донька ОСОБА_3 , що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , виданим 26 березня 1985 року Ізмаїльським міським бюро ЗАГС та свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_5 , виданим 26 листопада 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, згідно якого ОСОБА_6 змінила прізвище на « ОСОБА_7 ». 
Інших спадкоємців, які заявили свої права на спадкове майно, немає.
Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України – для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Судом встановлено, що згідно відомостей будинкової книги будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на день своєї смерті, ОСОБА_4 був зареєстрований та проживав за вищевказаною адресою, а спільно з ним були зареєстровані та проживали: дружина, ОСОБА_2 , син, ОСОБА_1 , донька, ОСОБА_3 . 
Крім того, встановлено, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 від прийняття спадщини відмовились. Таким чином, ОСОБА_1 вважається таким, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 . 
Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.
Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом позовних вимог про визнання права власності та право позивачів таким, що підлягає захисту в зв`язку з чим задовольняє первісні та зустрічні позовні вимоги.
Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 133, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, ст.ст. 16, 316, 328, 392, 1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1225, 1261, 1268, 1270 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_6 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_7 ), ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_8 ) про визнання права власності на спадкове майно – задовольнити.
Визначити, що частки у праві спільної сумісної власності на житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , є рівними та складають по 1/2 частині.
Визнати за ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_6 ) в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Зустрічний позов ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_7 ) до ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_6 ) про визнання права власності – задовольнити.
Визнати за ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_7 ) право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Повний текст рішення складено та підписано 14.04.2026 року.

Суддя: 	О.Я.Присакар