ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
02 квітня 2026 року 	Справа № 280/186/26 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Максименко Л.Я., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу 
за позовною заявою ОСОБА_1 
до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, Головного управління НГУ 
про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі – відповідач 1), Головного управління НГУ (далі – відповідач 2), в якому позивач просить суд:
визнати протиправним рішення комісії Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, оформлене протоколом (витяг з якого надіслано листом від 11.12.2025), про відмову ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової винагороди, передбаченою ПКМУ № 153;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 видати наказ (розпорядження) про нарахування та здійснення виплати мені одноразової грошової допомоги в розмірі 1 000 000 грн або, в разі встановлення судом підстав для часткової виплати - відповідний пропорційний розмір винагороди згідно з Порядком;
зобов`язати Головне управління НГУ забезпечити виплату зазначених коштів у визначеному Постановою порядку та вжити заходів щодо реалізації рішення суду.
В обґрунтування позовних вимог вказує, що є військовослужбовцем Національної гвардії України, учасником бойових дій, брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, отримав поранення під час виконання бойового завдання та був протиправно позбавлений гарантованої державою соціальної виплати. Вказує, що 18 березня 2022 року, у віці 23 років (до досягнення 25-річного віку), був призваний на військову службу по мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_1 та зарахований до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Покликається на те, що 05 грудня 2024 року, під час виконання бойового розпорядження командира НОМЕР_2 БрОП № НОМЕР_3 ДСК поблизу населеного пункту АДРЕСА_1 , отримав поранення внаслідок удару ворожого БРУ-дрону по транспортному засобу. Вказує, що звернувся з рапортом від 09.07.2025 до командира Військової частини НОМЕР_1 щодо виплати одноразової грошової винагороди у розмірі 1 000 000 гривень. Проте, отримав протокол №5 засідання комісії щодо виплат одноразової грошової допомоги в якому відмовлено у такій виплаті. Вважає рішення відповідача 1 протиправним. Просить задовольнити позов.
Відповідач 1 позовні вимоги не визнав, у письмовому відзиві від 02.02.2026 вх.№5226 посилається на те, що враховуючи визначення пункту 4 Постанови № 153 окремими умовами є вік особи до 25 років на момент набрання чинності цією постановою, тобто станом на 13.02.2025 року. Зазначає, що позивачу на цю дату вже виповнилось 26 років, на що вказала комісія військової частини НОМЕР_1 при прийнятті оспорюваного рішення. Також вказує, що надані позивачем витяги з журналів бойових дій не підтверджують чіткі періоди виконання бойових завдань, зокрема відсутні записи щодо припинення виконання бойових завдань після залучення до їх виконання, крім того присутні формулювання «здійснив марш у визначений район та зосередився», з чого неможливо встановити кількість днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, в розумінні Постанови 153. Просить відмовити у позові.
Відповідач 2 позовні вимоги також не визнав. У відзиві вх. № 7671 від 11.02.2026 вказав, що Постанова № 153 не покладає на відповідача-2 як орган військового управління повноважень щодо призначення та виплати ОГВ у розмірі 1 млн. грн. Відтак, призначення та виплата ОГВ у розмірі 1 млн. грн є компетенцією відповідача-1 як військової частини. Зазначає також, що позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , а отже, 25 років йому виповнилося 23.07.2023. Згідно з матеріалами справи позивач брав участь у бойових діях вже після того, як йому виповнилося 25 років (записи у журналах бойових дій від 19.10.2023, від 01.01.2024, від 01.06.2024 та від 08.08.2024). Вказує, що поранення позивач теж отримав після досягнення ним 25 років (05.12.2024). Таким чином, у зв`язку з тим, що позивач брав участь у бойових діях, а також отримав поранення вже після досягнення 25 років, правові підстави для виплати йому ОГВ у розмірі 1 млн. грн згідно з Постановою № 153 є відсутніми. Просить відмовити у позові.
Ухвалою суду від 13.01.2026 позовну заяву залишено без руху. 
Ухвалою суду від 26.01.2026 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №280/186/26.
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. 
Згідно з п. 10 ч.1 ст. 4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
У зв`язку із перебуванням судді у відпустці, справу розглянуто у перший робочий день -02.04.2026.
Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 , є військовослужбовцем Національної гвардії України, учасником бойових дій, згідно посвідчення НОМЕР_4 від 01.06.2023.
18 березня 2022 року, у віці 23 років (до досягнення 25-річного віку), був призваний на військову службу по мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_1 та зарахований до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
20 березня 2022 року склав військову присягу на вірність Українському народові.
05 грудня 2024 року, під час виконання бойового розпорядження командира НОМЕР_2 БрОП № НОМЕР_3 ДСК поблизу населеного пункту АДРЕСА_1 , отримав поранення внаслідок удару ворожого БРУ-дрону по транспортному засобу.
Згідно з довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) № 1104/2024 від 13.12.2024 року, виданою в/ч НОМЕР_5 , позивачу встановлено діагноз: "ВТ Множинні вогнепальні осколкові сліпі поранення м`яких тканин передньої черевної стінки, пахової ділянки, обох стегон ".
ОСОБА_1 звернувся з рапортом від 09.07.2025 до командира Військової частини НОМЕР_1 щодо виплати одноразової грошової винагороди у розмірі 1 000 000 гривень, що передбачено Постановою Кабінету Міністрів України № 153 від 11.02.2025 року.
Згідно протоколу №5 засідання комісії щодо виплат одноразової грошової допомоги, визначеної постановою Кабінету Міністрів України № 153 від 11.02.2025 року, постановлено «НЕ Виплачувати у зв`язку з тим, що на момент набрання чинності постанови КМУ від 11.02.2025 №253 (13.02.2025) військовослужбовцям більше 25 років.»
Покликаючись на протиправність такого рішення відповідача, позивач звернувся із вказаною позовною заявою до суду.
Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Згідно із статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі – Закон №2232-ХІІ).
Частиною першою статті 1 Закону №2232-ХІІ визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону №2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно із частиною другою статті 2 Закону №2232-XII, проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту та Національній гвардії України.
Частина шоста статті 2 Закону №2232-XII визначає такі види військової служби: базова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Відповідно до частини першої статті 4 Закону №2232-ХІІ Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову (направлення) громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (затверджений Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ) у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.
Указами Президента України строк дії воєнного стану неодноразово продовжений (триває до цього часу).
11.02.2025 Кабінет Міністрів України прийняв постанову №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» (далі – Постанова №153, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Постановою Кабінету Міністрів України від від 30 липня 2025 р. № 942 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 р. № 153" внесено до постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 р. № 153 “Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану” (Офіційний вісник України, 2025 р., № 21, ст. 1382, № 36, ст. 2383) зміни.
Згідно з пунктом 3 Постанови №153 у діючій редакції установлено, що:
1) учасниками експериментального проекту є: 
громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу; Збройні Сили; Національна гвардія; Державна прикордонна служба; Міністерство оборони; Міністерство внутрішніх справ; військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил, Головним управлінням Національної гвардії та Адміністрацією Державної прикордонної служби;
2) координатором експериментального проекту є Міністерство оборони;
3) фінансування експериментального проекту здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.
Відповідно до пункту 4 Постанови №153:
громадянам України з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень;
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених);
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі;
військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони притягувалися до кримінальної відповідальності, два або більше разів притягувалися до адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується;
виплата винагороди здійснюється також військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які відповідають вимогам щодо виплати винагороди, зазначеним в абзаці другому цього пункту, та:
були прийняті на військову службу за контрактом під час воєнного стану, з числа осіб, які проходили строкову військову службу;
проходили військову службу і були атестовані до присвоєння первинного офіцерського звання офіцерського складу “молодший лейтенант”;
проходили військову службу, мали спеціальні звання або класні чини та були переатестовані до присвоєння офіцерського звання.
Так, узагальнюючи положення положення Постанови №153, суд зазначає, що на виплату винагороди у розмірі 1 млн. гривень можуть претендувати громадяни України з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, зокрема, Національної гвардії, які у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу за контрактом під час воєнного та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій) не менше шести місяців сукупно або за тих самих умов менше шести місяців сукупно та отримали під час захисту Вітчизни захворювання, поранення (травми, контузії, каліцтва), чи перебували та звільнені з полону (за винятком тих, які добровільно здалися в полон).
Обов`язковою умовою для виплати винагороди є також та обставина, що вказані військовослужбовці не притягувалися до кримінальної відповідальності, два або більше разів до адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни.
Суд зауважує, що беручи на себе зобов`язання щодо виплати винагороди відповідно до Постанови №153, держава прагнула підтримати тих, хто обрав контрактну службу у віці до 25 років та виконував бойові завдання за підвищеного ризику та навантаження в умовах воєнного стану.
Судом встановлено, що позивач був призваний на військову службу у віці до 25 років та на момент набрання чинності Постановою №153 (13.02.2025) проходив військову службу.
Згідно із довідкою Військової частини НОМЕР_5 НГУ від 28.06.2025 №5510 позивач брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією РФ. Позивач має статус учасника бойових дій, що підтверджуєтья посвідченням НОМЕР_4 від 01.06.2023.
Таким чином, станом на дату набрання чинності Постановою №153 (13.02.2025) безпосередня участі позивача у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій підтверджена.
Також, 05 грудня 2024 року, під час виконання бойового розпорядження командира НОМЕР_2 БрОП № НОМЕР_3 ДСК поблизу населеного пункту Покровськ, позивач отримав поранення внаслідок удару ворожого БРУ-дрону по транспортному засобу, що підтверджується довідкою начальника Військової частини НОМЕР_5 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва).
У довідці вказано, що травмування (поранення, контузія, каліцтво) не є наслідком скоєння правопорушення. При отримані травми не перебував в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння. Подія не є наслідком навмисного заподіяння шкоди своєму здоров`ю.
Матеріали справи не містять доказів притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився.
В свою чергу підставами відмови позвачу у виплаті спірної винагороди у протоколі № 5 від 05.09.2025 вказано:
у зв`язку з тим, що на момент набрання чинності постанови КМУ від 11.02.2025 №153 (13.02.2025) військовослужбовцям більше 25 років;
у зв`язку з тим, що військовослужбовець проходить військову службу та брав безпосередню участь у бойових діяч у районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави - агресора, строком, що за сукупністю становить менше шести місяців станом на 13.02.2025.
Аналізуючи такі доводи відповідача 1, суд вважає їх необґрунтованими, оскільки положення Постанови №153 пов`язують наявність права на отримання винагороди з віком військовослужбовця (не досягнення 25 років) саме на момент прийняття або призову на військову службу під час воєнного стану, а не на момент набрання чинності Постановою №153. Крім того, отримання під час захисту Вітчизни захворювання, поранення (травми, контузії, каліцтва) виключає необхідність наяності у особи такої умови, як участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій) не менше шести місяців.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що підстави, викладені у протоколі № 5 від 05.09.2025 є такими, що суперечать положенням Постанови №153, а отже є неправомірними. 
Тому, рішення комісії Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, оформлене протоколом про відмову ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової винагороди, передбаченою ПКМУ № 153 підлягає скасуванню.
Водночас, вирішуючи вимоги про зобов`язання нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу, суд зазначає наступне.
У рішеннях по справах «Клас та інші проти Німеччини», «Фадєєва проти Росії», «Єрузалем проти Австрії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.
Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.
Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з абзацом 2 частини 4 статті 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.
Так, судом вже встановлено, що спірним протоколом відмовлено позивачу у нарахуванні та виплаті одноразової грошової винагороди, передбаченої пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025 року з підстав, що суперечать вказаній постанові та є неправомірними.
Проте, судом не вбачається, що відповідачем досліджено та надано оцінку відповідності позивача кожній з необхідних умов, визначених п.3, 4 Постанови № 153.
Отже, вимога позивача щодо зобов`язання відповідачів видати наказ (розпорядження) про нарахування та здійснення виплати мені одноразової грошової допомоги в розмірі 1 000 000 грн або, в разі встановлення судом підстав для часткової виплати — відповідний пропорційний розмір винагороди згідно з Порядком та зобов`язання забезпечити виплату зазначених коштів у визначеному Постановою порядку та вжити заходів щодо реалізації рішення суду, на переконання суду, є передчасною.
Водночас, враховуючи визнання протиправним та скасування рішення комісії Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, оформлене протоколом № 5 від 05.09.2025 засідання комісії щодо виплати одноразової грошової допомоги, визначеною постановами КМУ від 11.02.2025 № 153, від 30.07.2025 № 942 про відмову ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової винагороди, порушені права позивача слід відновити шляхом зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України повторно розглянути рапорт позивача щодо виплати йому одноразової грошової допомоги, передбаченої постанови Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025 року, з урахуванням висновків суду у даній справі.
Згідно з частиною 1 та 2 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. 
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.
Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору як учасник бойових дій, розподіл судових витрат в порядку ст. 139 КАС України судом не здійснюється.
Керуючись статтями 2, 77, 139, 241, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, Головного управління НГУ про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення комісії Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, оформлене протоколом № 5 від 05.09.2025 засідання комісії щодо виплати одноразової грошової допомоги, визначеною постановами КМУ від 11.02.2025 № 153, від 30.07.2025 № 942 про відмову ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової винагороди.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_7 ) щодо виплати йому одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025 року, з урахуванням висновків суду у даній справі. 
В іншій частині вимог, - відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Рішення у повному обсязі складено та підписано 02 квітня 2026 року.

Суддя Л.Я. Максименко