ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року Справа № 915/1706/25 
м. Миколаїв
Господарський суд Миколаївської області,
головуючий суддя Коваль С.М.,
за участі секретаря судового засідання Табачної О. С.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження
справу №915/1706/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Елітний Смак", 57260, вул. Комарова, буд. 62, с. Котляреве, Миколаївський район, Миколаївська область;
до Російської Федерації в особі Міністерства юстиції Російської Федерації, вул. Житна, буд. 14, буд. 1, м.Москва;
про відшкодування завданої шкоди (збитків) у розмірі 60898371 грн. 59 коп.,-

В С Т А Н О В И В:

Товариством з обмеженою відповідальністю (ТОВ) "Елітний Смак" пред`явлено позов до Російської Федерації в особі Міністерства юстиції Російської Федерації про відшкодування завданої шкоди (збитків) у розмірі 60898371 грн. 59 коп., понесених унаслідок окупації російськими військовими частини Миколаївської області, а також артилерійсько-ракетного удару по нерухомому та рухомому майну ТОВ "Елітний Смак".
За такими вимогами ухвалою суду від 01.12.2025 відкрито провадження в даній справі і визначено розглядати її за правилами загального позовного провадження, з проведенням розгляду справи №915/1706/25 поза межами встановленого ГПК України строку у розумний строк, тривалість якого визначається з урахуванням існування в Україні воєнного стану. Цією ж ухвалою встановлено відповідачу строк для подання заяв з запереченнями проти розгляду справи в порядку загального позовного провадження - п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
За змістом статей 10, 12-2 Закону України Про правовий режим воєнного стану правосуддя в Україні в умовах воєнного стану має здійснюватися у повному обсязі, тобто не може бути обмежено конституційне право людини на судовий захист. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.
Відповідно до ч. 1 ст. 79 Закону України «Про міжнародне приватне право», зокрема, пред`явлення позову до іноземної держави, - може бути допущено лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України.
Закон України «Про міжнародне приватне право» встановлює судовий імунітет щодо іноземної держави, за відсутності згоди компетентних органів цієї держави на залучення її до участі у справі у національному суді іншої держави, зокрема, в якості відповідача.
Однак, необхідною умовою дотримання цього принципу є взаємне визнання суверенітету країни, тож коли РФ заперечує суверенітет України та вчиняє щодо неї загарбницьку війну, жодних зобов`язань поважати та дотримуватися суверенітету цієї країни немає.
Також, судом враховано, що відповідно до Постанови Верховної Ради України від 14.04.2022 «Про заяву Верховної Ради України «Про вчинення Російською Федерацією геноциду в Україні визнано геноцидом Українського народу» дії Збройних сил, політичного і військового керівництва Росії під час збройної агресії проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року, а також доручено Голові Верховної Ради України спрямувати цю заяву до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї НАТО, урядів та парламентів іноземних держав. Голові Верховної Ради України надано повноваження звернутися до Генеральної прокуратури, Міністерства закордонних справ України та Міністерства юстиції України щодо невідкладного вжиття заходів для належного документування фактів вчинення Збройними силами Російської Федерації та її політичним і військовим керівництвом геноциду Українського народу, злочинів проти людяності, воєнних злочинів, інших тяжких злочинів на території України та ініціювання притягнення до відповідальності всіх винних осіб.
Наведені дії РФ вчиняє з 2014 року та продовжує станом на момент постановлення цієї ухвали. Отже, після початку війни в Україні з 2014 року суд України, розглядаючи справу, де відповідачем визначено РФ, має право ігнорувати імунітет цієї країни та розглядати справи про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі в результаті збройної агресії РФ, за позовом, поданим саме до цієї іноземної країни.
Судом враховано mutatis mutandis правовий висновок, викладений у Постанові Верховного Суду від 14.04.2022 у справі № 308/9708/19 щодо судового імунітету Російської Федерації у справах про відшкодування шкоди, завданої державою-агресором. Так, Верховний Суд дійшов висновку, що Російська Федерація, вчинивши неспровокований та повномасштабний акт збройної агресії проти Української держави, численні акти геноциду Українського народу, не вправі надалі посилатися на свій судовий імунітет, заперечуючи тим самим юрисдикцію судів України на розгляд та вирішення справ про відшкодування шкоди, завданої такими актами агресії фізичній особі-громадянину України.
У Постановах від 18.05.2022 у справах № 428/11673/19 та № 760/17232/20-ц Верховний Суд розширив правові висновки, згідно з якими підтримання юрисдикційного імунітету Російської Федерації позбавить позивача ефективного доступу до суду для захисту своїх прав, що є несумісним з положеннями пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Водночас, у зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України 24.02.2022 Україна розірвала дипломатичні відносини з російською федерацією, що унеможливлює із цієї дати направлення запитів до Посольства російської федерації в Україні щодо згоди РФ бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди, з огляду на припинення його роботи на території України.
Судом встановлено, що звертаючись із позовом до російської федерації для правильного вирішення спору, позивач не потребує згоди компетентних органів держави російської федерації на розгляд справи у судах України або наявності міжнародної угоди між Україною та російською федерацією з цього питання.
При цьому судом враховано правову позицію, викладену у Постанові Верховного Суду від 14.04.2022 у справі № 308/9708/19, відповідно до якого національне законодавство України виходить із того, що за загальним правилом шкода, завдана в Україні фізичній особі в результаті протиправних дій будь-якої іншої особи (суб`єкта), може бути відшкодована за рішенням суду України (за принципом генерального делікту).
Так, суд дійшов висновку про застосування у цій справі деліктного винятку, відповідно до якого будь-який спір, що виник на її території у громадянина України, навіть з іноземною країною, зокрема й російською федерацією, може бути розглянутий та вирішений судом України як належним та повноважним судом.
Також, суд визнає, що оскільки в Україні введено воєнний стан у зв`язку з триваючою повномасштабною збройною агресією РФ проти України, чим порушено її суверенітет, отримання згоди РФ бути відповідачем у цій справі наразі є недоречним. Дана правова позиція суду відображена у постановах Верховного Суду у справі № 796/165/18 від 25.01.2019, № 308/9708/19 від 14.04.2022 та № 760/17232/20-ц від 18.05.2022.
Також, згідно з листом Міністерства юстиції України "Щодо забезпечення виконання міжнародних договорів України у період воєнного стану" №25814/12.1.1/32-22 від 21.03.2022 з урахуванням норм звичаєвого права щодо припинення застосування міжнародних договорів державами у період військового конфлікту між ними, рекомендується не здійснювати будь-яке листування, що стосується співробітництва з установами російської федерації на підставі міжнародних договорів України з питань міжнародно-правових відносин та правового співробітництва у цивільних справах та у галузі міжнародного приватного права.
Відповідно до повідомлення, розміщеного 25.02.2022 на офіційному веб-сайті Акціонерного товариства Укрпошта, у зв`язку з агресією з боку росії та введенням воєнного стану, АТ Укрпошта припинила поштове співробітництво з поштою росії та білорусі; посилки та перекази в ці країни не приймаються.
Отже, оскільки розірвано дипломатичні відносини України з російською федерацією, що унеможливлює надсилання цієї ухвали на адресу відповідача, повідомлення відповідача про дату, час та місце проведення судових засідань у даній справі здійснюватиметься шляхом розміщення на офіційному веб-порталі судової влади України відповідного оголошення в порядку, передбаченому ч.ч. 4, 5 ст. 122 ГПК України. 
Окрім цього, для належного повідомлення відповідача, ухвалою від 01.12.2025 зобов`язано позивача направити нотаріально засвідчений переклад на російську мову зазначеної ухвали суду на адресу посольства Російської Федерації в Республіці Польщі: ul.Belwederska, 49, 00-761, Warszawa, Polska.
09.12.2025 позивачем через електронну систему «Електроний суд» подано до Господарського суду Миколаївської області клопотання про долучення доказів, а саме копію нотаріально засвідченого перекладу на російську мову ухвали Господарського суду Миколаївської області від 01.12.2025 та докази направлення даної ухвали до посольства Російської Федерації в Республіці Польщі: ul.Belwederska, 49, 00-761, Warszawa, Polska.
Ухвалою від 21.01.2026 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті на 03.03.2026 о 13 год. 00 хв., а також зобов`язано позивача нотаріально засвідчений переклад на російську мову ухвалу суду про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті від 21.01.2026 направити відповідачу шляхом передання посольству Російської Федерації в Республіці Польщі: ul.Belwederska, 49, 00-761, Warszawa, Polska. Докази надати суду.
12.02.2026 позивачем через електронну систему «Електронний суд» подано до Господарського суду Миколаївської області клопотання про долучення доказів, а саме доказів виконання вимог суду, викладених в ухвалі від 21.01.2026.
Суд зауважує, що протягом розгляду справи судом повідомлено відповідача про дати, час та місце проведення судових засідань у даній справі шляхом розміщення на офіційному веб-порталі судової влади України відповідних оголошень в порядку, передбаченому ч. 4, 5 ст.122 ГПК України.
Крім того, інформація про час та місце проведення судового засідання була оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень, доступ до якого є вільним, цілодобовим і безкоштовним.
Додатково, суд зауважує, що позивачем надано до матеріалів справи докази направлення позовної заяви відповідачу шляхом направлення в Посольство Російської Федерації в Республіці Польщі.
Також, на виконання вимог ухвал суду від 01.12.2025 та від 21.01.2026 позивачем направлялись листами з описами вкладення нотаріально засвідчені переклади указаних ухвал на адресу посольству Російської Федерації в Республіці Польщі: ul.Belwederska, 49, 00-761, Warszawa, Polska. 
Наведене вище у сукупності дає підстави стверджувати, що ті заходи, які в межах цієї справи було вчинено судом задля забезпечення обізнаності відповідача про сутність розглядуваної справи, про стадії її розгляду, відповідні дати проведення судових засідань, є достатніми для висновку про належне повідомлення відповідача, як про зміст позовних вимог, так і про рух справи, а тривалість судового розгляду справи свідчить про наявність у відповідача достатнього часу для того, щоб представити суду свої аргументи щодо позову.
Від сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, представники в засідання не з`явились; при цьому від відповідача відзив на позовну заяву не надійшов.
Ураховуючи наведене та те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників сторін.
Дослідивши та оцінивши усі подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до такого.
Товариства з обмеженою відповідальністю "Елітний Смак" (в минулому назва Товариства з обмеженою відповідальністю "ВИРОБНИЦТВО ЗАМОРОЖЕНИХ ПРОДУКТІВ "ЕЛІКА", ідентифікаційний код юридичної особи 35048287) зареєстроване у жовтні 2007 році. Основний вид діяльності - виробництво готової їжі та страв (витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ТОВ "Елітний Смак" та щодо ТОВ ВИРОБНИЦТВО ЗАМОРОЖЕНИХ ПРОДУКТІВ "ЕЛІКА"). У 2019 році позивач взяв в оренду нерухоме майно, що знаходиться за адресою: Миколаївська обл., Миколаївський р-н, с. Котляреве, вул. Комарова, буд. 62 (площею 6592,9 квадратних метрів) (договір оренди № 2/19 від 31.07.2019р.). 
ТОВ "Елітний Смак" орендував відповідне нерухоме майно з метою виробництва готової їжі та страв. В орендованих приміщеннях розміщено обладнання для виготовлення продуктів харчування та інше майно позивача. Наявність майна, належного позивачу, в орендованому нерухомому майні підтверджується інвентаризаційним списком основних засобів, згідно наказу №125 від 29 жовтня 2021 року.
Позивач зазначає, що 24 лютого 2022 року держава Російська Федерація, (далі да текстом - Відповідач або РФ), здійснила повномасштабну збройну агресію відносно України і ввела свої війська на її територію.
У зв`язку з військовою агресією РФ проти України, Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан на всій території України, який триває на даний час.
Позивач указує, що його господарська діяльність неодноразово була паралізована з огляду на фізичну небезпеку для працівників. 
Збройні сили Російської федерації здійснили обстріл села Котляреве. В результаті обстрілу пошкоджено належне Заявнику майно. Факт обстрілу заводу є загальновідомим. Інформація про обстріл села Котляреве та пошкодження заводу із виробництва напівфабрикатів "Еліка" неодноразово опубліковувалась у ЗМІ (публікація "НикВести" від 12.03.2022, посилання https://nikvesti.com/ua/news/politics/243367, та публікація "Новостям-N" від 12.03.2022, посилання https://novosti-n.org/news/Pod-Nykolaevom-obstrelyaly-raketamy-zavod-po proyzvodstvu-polufabrykatov-Elyka-vydeo--236939 ).
В результаті попадання боєприпасів, випущених російськими збройними силами, відбулася пожежа та майже повністю зруйновано майно заводу із виробництва напівфабрикатів «Еліка» (с. Котляреве, вул. Комарова, буд. 62), що підтверджується актом про пожежу від 17.03.2022 складений Державної служби України з надзвичайних ситуацій.
Починаючи з березня та до 11 листопада 2022 року село Шевченково та Котлярево знаходилися на лінії фронту. До моменту звільнення міста Херсон та Херсонської області лінія фронту проходить в 10-11 кілометрах від відповідних населених пунктів. Інформація про евакуацію населення з сіл Котляреве та Шевченкове неодноразово висвітлювалась у ЗМІ (посилання - https://suspilne.media/219079-do-mikolaeva-vivezli-ludej-z-navkolisnih-selis-so-postrazdali vid-obstriliv-rf/ та посилання - https://www.pravda.com.ua/news/2022/07/25/7360035/).
За твердженням позивача, в результаті завдання удару по складським та виробничим приміщенням було знищено обладнання, продукти харчування та їх складові, що зберігалися в цих приміщеннях для подальшої використання та реалізації загальна вартість знищеного майна складає 61 412 517 грн. 55 коп., що еквівалентно близько 1866420,62 Євро (станом на 23.02.2022 року). Проведення повторної інвентаризації наразі неможливо і даті її можливого проведення також невідома, адже наразі майже 70% території знищено. Попри звільнення міста Херсон на території села Котляреве все ще небезпечно перебувати. Відповідний населений пункт засмічений вибухонебезпечними предметами і строки закінчення розмінування поки невідомі (https://korabelov.info/uk/2023/01/376467/ponad-70-sela-zrujnovano-yakij-viglyad-maie kotlyareve-u-vitovskomu-rajoni-pislya-rosijskih-obstriliv/ ).
УСБУ в Миколаївській обл. 18.09.2022 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №22022150000001630 за частиною 1 статті 438 Кримінального кодексу України за фактом обстрілів невстановленими військовослужбовцями Російської Федерації об`єктів цивільної інфраструктури с. Котляреве Шеченківської ТГ Миколаївського району Миколаївської області, внаслідок яких за адресою: вул. Комарова, 62, пошкоджений майновий комплекс, на території якого були розміщені виробничі приміщення ТОВ "Елітний Смак" в результаті чого знищено та пошкоджено будівлю, транспорт, виробниче обладнання, документація та готова продукція підприємства, що є умисним порушенням законів та звичаїв війни.
Матеріалами справи підтверджується, що з метою підтвердження факту знищення вказаних товарно-матеріальних цінностей позивач звернувся до експертної установи: Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області, (далі за текстом - РТПП). 
В результаті обстеження РТПП складено акт від 24.11.2022 року №120-0359 з обстеження (фотофіксації) майна (виробничого обладнання), яке було знищено в період з 01.03.2022 по 30.08.2022 внаслідок збройної агресії російської федерації, згідно висновку якого встановлено, що майно яке знаходилось в нежитлових будівлях та спорудах за адресою: Миколаївська область, Шевченківська ТГ, с. Котляреве, вул. Комарова, 62, було знищено в результаті збройної агресії російської федерації, а саме артилерійських (ракетних) обстрілів, пожежі по території підприємства що були завдані по території господарства.
Крім того, 18.09.2022 року між РТПП Миколаївської області та ТОВ "Елітний Смак" укладений договір № 18-09/25 про надання послуг з проведення судової товарознавчої експертизи для подальшого подання заяв про компенсацію, а також подання позовів до судових інстанцій. 
На вирішення товарознавчої експертизи поставлено наступне питання: "Який розмір збитків у вартісному виразі (матеріальної шкоди), завданих ТОВ "Елітний Смак" внаслідок знищення майна (виробничого обладнання) в результаті агресії російської федерації проти України, а саме артилерійських (ракетних) обстрілів, завданих 01.03.2022 року по 30.08.2022 року» по території підприємства ТОВ "Елітний Смак" та руйнування і пожежі нежитлових приміщень за адресою: Миколаївська область, Шевченківська ТГ, с. Котляреве, вул. Комарова, 62. 
Згідно Висновку експерта від 10.10.2025 року № 137-0177 за результатами проведення товарознавчого дослідження, матеріальна (майнова) шкода, яка завдана позивачу, внаслідок озброєної воєнної агресії російської федерації проти України та руйнувань і пожеж нежитлових приміщень, згідно результатів проведеної експертизи складає 60898371,59 гривень, що еквівалентно 1 478 327,52 доларам США (один мільйон чотириста сімдесят вісім тисяч триста двадцять сім доларів США 52 центи) за офіційним курсом Національного банку України станом на 18.09.2025, який складає 41,1941 грн. за один дол. США, або еквівалентно 1 248 587,80 євро (один мільйон двісті сорок вісім тисяч п`ятсот вісімдесят сім євро 80євроцентів) за офіційним курсом Національного банку України станом на 18.09.2025, який складає 48,7738 грн. за один євро. грн.
Позивач зазначає, що вказане вище майно було пошкоджене в результаті збройної агресії Російської Федерації, з огляду на що збройними силами останньої та підконтрольними їй збройними формуваннями було завдано позивачеві матеріальної шкоди на загальну суму становить 60 898 371,59 гри. (шістдесят мільйонів вісімсот дев`яносто вісім тисяч триста сімдесят одна гри. 59 коп.)
Суд визнає, що відповідач завдав позивачеві майнову шкоду у розмірі 60 898 371,59 гри. (шістдесят мільйонів вісімсот дев`яносто вісім тисяч триста сімдесят одна гри. 59 коп.).
Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.
Згідно статтею 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
В силу статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.
Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.
При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтею 1166 Цивільного кодексу України, доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.
Відповідно до Резолюції Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй ES-11/1 від 02.03.2022 військова агресія Російської Федерації була засуджена як така, що порушує статтю 2 (4) Статуту ООН, а також суверенітет, незалежність та територіальну цілісність України. Крім того, Російську Федерацію було зобов`язано припинити застосування сили проти України та вивести свої збройні сили за межі міжнародновизнаних кордонів України.
Аналогічних висновків дійшов і Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй, який у своєму наказі про забезпечувальні заходи від 16.03.2022 у справі щодо звинувачень в геноциді за конвенцією про попередження та покарання злочину геноциду (Україна проти Російської Федерації) зобов`язав Російську Федерацію припинити військову агресію проти України.
Також, Генеральна Асамблея Організації Об`єднаних Націй прийняла Резолюцію ES-12/1 від 24.03.2022, якою додатково засуджує військову агресію Росії проти України, вимагає від Російської Федерації припинення військових дій, в тому числі проти атак проти цивільних осіб та цивільних об`єктів, а також засуджує всі порушення міжнародного гуманітарного права та порушення прав людини та вимагає безумовного дотримання міжнародного гуманітарного права, включно із Женевськими Конвенціями 1949 року та Додаткового протоколу І 1977 року до них.
Відповідно до Заяви Верховної Ради України «Про вчинення Російською Федерацією геноциду в Україні», схваленої постановою Верховної Ради України від 14.04.2022, визнано геноцидом Українського народу дії збройних сил, політичного і військового керівництва Росії під час збройної агресії проти України, яка розпочалася 24.02.2022, а також доручено Голові Верховної Ради України спрямувати цю заяву до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї НАТО, урядів та парламентів іноземних держав. Голові Верховної Ради України надано повноваження звернутися до Генеральної прокуратури, Міністерства закордонних справ України та Міністерства юстиції України щодо невідкладного вжиття заходів для належного документування фактів вчинення Збройними силами Російської Федерації та її політичним і військовим керівництвом геноциду Українського народу, злочинів проти людяності, воєнних злочинів, інших тяжких злочинів на території України та ініціювання притягнення до відповідальності всіх винних осіб.
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №210/4458/15-ц, від 30.01.2020 у справі №287/167/18-ц, ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.08.2017 у справі №761/9437/15-ц висловлено правову позицію про те, що факт збройної агресії Російської Федерації проти України встановленню в судовому порядку не потребує.
Преамбулою Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" встановлено, що Україна згідно з Конституцією України є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншим міжнародно-правовим актам є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.
Відповідно до частини 3 статті 85 Господарського процесуального кодексу України, обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.
Отже, протиправність діяння Відповідача, як складового елементу факту збройної агресії Росії проти України в розумінні частини 3 статті 85 Господарського процесуального кодексу України є загальновідомим фактом, який закріплено державою на законодавчому рівні та визнано міжнародними організаціями.
Обов`язковою умовою покладення відповідальності має бути безпосередній причинний зв`язок між вчиненими порушеннями і завданими збитками. Підставою для відшкодування понесених збитків є спричинення їх внаслідок вчиненого порушення, тобто наявності прямого причинного-наслідкового зв`язку між діями однієї сторони та зменшення майнових прав іншої.
Тобто, саме внаслідок тимчасової окупації військовими угрупуваннями російської федерації території України, в тому числі адміністративно-територіальних одиниць, в межах яких знаходилось рухоме майно Позивача та саме внаслідок обстрілів невстановленими військовослужбовцями російської федерації із невстановленої зброї цивільної інфраструктури Центрального району м. Миколаєва внаслідок якого пошкоджено об`єкти нерухомого та рухомого майна Позивача, що призвело до значних матеріальних втрат.
Стосовно вини, як складового елемента цивільного правопорушення, законодавством України не покладається на Позивача обов`язок доказування вини Відповідача у заподіянні шкоди; діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди.
Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
В контексті зазначеного, саме Відповідач повинен доводити відсутність своєї вини у спірних правовідносинах.
Зазначений висновок підтверджується Верховним Судом, зокрема, у постанові від 21.04.2021 у справі №648/2035/17, постанові від 14.02.2018 у справі №686/10520/15-ц.
Таким чином, судом вважається, що докази, на які посилається Позивач у позовній заяві та копії яких долучаються до позовної заяви є належними та допустимими, та доводять повний склад цивільного правопорушення, що є умовою та підставою для застосування до Відповідача такого заходу відповідальності як відшкодування збитків.
У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v.the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд вказав на те, що за деяких обставин вимоги ст.13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.
Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05 квітня 2005 року (заява №38722/02).
З урахуванням наведеного, ефективний засіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Права особи в суді повинні бути захищені таким способом, який реально відновить її порушені інтереси.
Ураховуючи наведене, вимога позивача про стягнення з відповідача суми завданих збитків є ефективним способом захисту порушеного права в розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та фактично призведе до відновлення його порушених прав.
Вирішуючи питання про судові витрати у справі, суд виходить з того, що за приписами статті 129 Господарського процесуального кодексу України, у разі задоволення позову, судовий збір підлягає покладенню на відповідача.
Згідно пункту 22 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах за позовами до держави-агресора Російської Федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.
Відповідно до частини 2 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету.
Згідно підпункту 1 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір за ставкою 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» у 2025 році встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2025 року 3028 грн.
Таким чином, стягненню з Відповідача в дохід державного бюджету України підлягає судовий збір в сумі 913475,57 грн. (60898371,59 грн. * 1,5% = 913475,57 грн.).
За приписами пункту 2 частини 3 статті 123 та пункту 1 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, зокрема витрати позивача на професійну правничу допомогу та на проведення експертизи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.
Судом встановлено, що позивачем у зв`язку з розглядом даної справи понесені наступні судові витрати: на проведення експертних досліджень, пов`язаних з розглядом справи, витрачено 52000 грн., із яких: 12000 грн., згідно рахунку наданих послуг № 120-0359/1 від 19.09.2025 (за Акт з обстеження (фотофіксації) майна); 40000 грн., згідно рахунку наданих послуг № 137-0177 від 03.10.2025 (за Судову товарознавчу експертизу); 
За такого, з урахуванням приписів ч. 4 ст. 129 ГПК України, покладенню на відповідача підлягають також судові витрати в сумі 52000 грн.
Керуючись ст.ст. 232, 233, 236-238 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Елітний Смак" задовольнити повністю.
2. Стягнути з Російської Федерації в особі Міністерства юстиції Російської Федерації (вул. Житня, буд. 14, м. Москва) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Елітний Смак" (57260, вул. Комарова, буд. 62, с. Котляреве, Миколаївський район, Миколаївська область) матеріальну шкоду в розмірі 60898371 (шістдесят мільйонів вісімсот дев`яносто вісім тисяч триста сімдесят одна) грн. 59 коп., а також грошові кошти на відшкодування витрат з оплати експертизи у розмірі 52000 (п`ятдесят дві тисячі) грн. 
3. Стягнути з Російська Федерація в особі міністерства юстиції Російської Федерації (119991, м. Москва, вул. Житня, буд. 14, будівля, 1, електронна пошта: info@minjust.gov.ru) в дохід державного бюджету України 913475 (дев`ятсот тринадцять тисяч чотириста сімдесят п`ять) грн. 57 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Південно-Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Оформлене відповідно до статті 238 цього Кодексу, рішення підписано 17.03.2026, у зв`язку з участю судді у роботі ХХ чергового з`їзду суддів України.

Суддя С.М. Коваль.