Справа № 686/33844/25
Провадження № 2-а/686/4/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 лютого 2026 року м. Хмельницький
Хмельницький міськрайонний суд 
Хмельницької області в складі: 
головуючого судді Палінчака О.М.,
за участю секретаря судового засідання Цибульської Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницькому адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, 
встановив:
21 листопада 2025 року Цимбалюк С.С. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення.
Свої вимоги позивач мотивував тим, що відповідно до постанови серії ЕНА № 6139456 від 12.11.2025 року, винесеної працівником поліції 2 взводу 1 роти 1 батальйону БПП з обслуговування Хмельницького району УПП у Вінницькій області ДПП капралом поліції Даценком А.І., у с. Махнівка (Комсомольське) дорога М21, 242 км водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем марки «Toyota Land Cruiser», державний номер НОМЕР_1 , рухався в крайній лівій смузі при вільній правій без наміру здійснити поворот чи розворот, чим порушив п.11.5 ПДР України – порушення виїзду на крайню ліву смугу при наявності двох і більше смуг для руху в одному напрямку, за що передбачена відповідальність ч. 2 ст. 122 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу 510 грн. 
Позивач вказує, що описані в постанові обставини не відповідають дійсності, оскільки він рухався у лівій смузі завчасним наміром здійснити поворот ліворуч та стверджує, що інкриміноване йому порушення він не вчиняв, а саму постанову вважає незаконною та необґрунтованою. Також зазначає, що оскаржувана постанова винесена без належного дослідження доказів, інспектор не надав позивачу доказів підтвердження факту правопорушення, надана у постанові інформація є узагальненою і не дозволяє встановити фактичні обставини події.
У зв`язку з наведеним, позивач просить суд визнати постанову про накладення адміністративного стягнення відносно ОСОБА_1 у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6139456 від 12.11.2025 року протиправною та скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.
Ухвалою судді від 25 листопада 2025 року позов прийнято до провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, 18 лютого 2026 року його представник Цимбалюк С.С. подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав. 
Представник відповідача Управління патрульної поліції в Вінницькій області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзиву на позов, заяв чи клопотань до суду не подав.
Суд, дослідивши наданні докази, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Частина перша статті 2 КАС України передбачає, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 129-1 Конституції України регламентовано, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 2 КАС України однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства є верховенство права. Згідно із вказаним принципом людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Частинами першою та другою статті 6 КАСУ встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Разом з тим, стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Судом встановлено, що постановою серії ЕНА № 6139456 від 12.11.2025 року, винесеною працівником поліції 2 взводу 1 роти 1 батальйону БПП з обслуговування Хмельницького району УПП у Вінницькій області ДПП капралом поліції Даценко Анатолієм Івановичем, позивача ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. Відповідно до змісту постанови, у с. Махнівка (Комсомольське) дорога М21, 242 км водій ОСОБА_1 12.11.2025 року, керуючи ТЗ автомобілем марки «Toyota Land Cruiser», державний номер НОМЕР_1 , рухався в крайній лівій смузі при вільній правій без наміру здійснити поворот чи розворот, чим порушив п.11.5 ПДР – порушення виїзду на крайню ліву смугу при наявності двох і більше смуг для руху в одному напрямку.
Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Статтею 280 КУпАП на орган (посадову особу) при розгляді справи про адміністративне правопорушення покладено обов`язок з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 283 КУпАП передбачено, що за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі, яка повинна містити найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи, відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування, опис обставин, установлених під час розгляду справи, зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення, транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак), технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався), розмір штрафу та порядок його сплати, правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження, відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
За змістом п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Так, в оскаржуваній постанові зазначено, що водій ОСОБА_1 рухався в крайній лівій смузі при вільній правій без наміру здійснити поворот чи розворот, чим порушив п.11.5 ПДР – порушення виїзду на крайню ліву смугу при наявності двох і більше смуг для руху в одному напрямок, скоївши адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.
Проте, у оскаржуваній постанові серії ЕНА № 6139456 від 12.11.2025 року не зазначено жодної інформації про докази такого правопорушення, не надано доказів і відповідачем до суду.
Відповідно до частини 1, 2 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно зі статтями 73,74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до статей 75, 76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Отже, сама по собі постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення не є доказом у справі про адміністративне правопорушення, оскільки містить лише опис обставин, які визнані відповідачем підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, без зазначення певних доказів на їх підтвердження.
За правилами частини 1 та частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 20.09.2016 року у справі «Карелін протни Росії», за умови наявності певної неточності чи суперечностей, суд не вправі брати на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи.
У рішенні від 31.07.2008 року по справі «Дружстевні заложна Пріа» та інші проти Чеської Республіки», в якому ЄСПЛ, зокрема зазначив, що висновки адміністративних органів, викладені у прийнятих ними рішеннях, не повинні бути довільними, нераціональними та непідтвердженими доказами.
Верховний Суд у своїй постанові від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17 вказав, що постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності не може бути беззаперечним доказом вчинення цією особою адміністративного проступку, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.
Отже, на суд висновує, що відповідачем не доведено вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП.
Частина 3 ст. 286 КАС України передбачає, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
На підставі викладеного, враховуючи, що в ході розгляду справи не доведено правомірність і законність постанови серії ЕНА № 6139456 від 12.11.2025 року та наявність у діях позивача ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, а тому оскаржувану постанову слід скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України.
Зважаючи на відсутність судових витрат у даній адміністративній справі питання про їх розподіл судом не вирішується.
Керуючись ст.ст. 5, 9, 19, 72-77, 241-245, 286 КАС України, ст. 122 ч. 1, 251, 268, 276, 283, 284, 287-289 КУпАП, суд, 
ухвалив:
Позов задоволити.
Визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕНА № 6139456 від 12.11.2025 року, яка винесена працівником поліції 2 взводу 1 роти 1 батальйону БПП з обслуговування Хмельницького району УПП у Вінницькій області ДПП капралом поліції Даценком Анатолієм Івановичем, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Провадження у справі про притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушеннязакрити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів до Сьомого апеляційного адміністративного суду.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;
Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 КАС України.
Позивачка: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .
Відповідач: Управління патрульної поліції в Вінницькій області, код ЄДРПОУ 40108672, адреса: Вінницька область, м. Вінниця, вул. Ботанічна, 23.
Повне рішення суду складено 18 лютого 2026 року.

Суддя:  О.М. Палінчак