ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
Іменем України

24 березня 2026 року	м. Дніпро	Справа № 360/2473/25	

Луганський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качанка О.М., розглянувши за правилами загального позовного провадження (у письмовому провадженні) справу за позовом адвоката Ільїної Вікторії Юріївни в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, 
ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов адвоката Ільїної Вікторії Юріївни в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 21.08.2025 № 832 про відмову в перерахунку пенсії;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 з 31.07.2025 пенсію за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2022-2024 роки з урахуванням виплачених сум.
Позовну заяву обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в територіальному управлінні Пенсійного фонду України та з 31.07.2025 за особистою заявою позивача її було переведено з пенсії за вислугу років на пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
При цьому позивач вважає, що відповідачем повинен був враховуватися показник середньої заробітної плати в Україні за попередні три роки, що передують року призначення пенсії за віком (2022-2024 роки), але ним фактично врахований показник середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, обрахований при призначенні пенсії за вислугу років.
14.08.2025 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою про перерахунок пенсії, в якій просила здійснити перерахунок пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески за 2022, 2023, 2024 роки.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 21.08.2025 № 832 позивачу відмовлено у здійсненні перерахунку. В обґрунтування рішення відповідач зазначив, що застосування показника середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року звернення за переведенням на пенсію за віком з пенсії за вислугу років, не передбачено чинним законодавством.
Позивач вважає вищевказане рішення відповідача протиправним.
Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду.
Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, про що 13.01.2026 надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, з огляду на таке.
На підставі особистої заяви від 31.07.2025, позивача переведено з пенсії за вислугу років, яка була призначена 04.01.2011 на пенсію за віком, відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Пенсія позивача була перерахована із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески (обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки) - 3764,40 грн.
Відповідач зазначає, що виходячи з норм чинного законодавства України, оскільки позивачу первинно було призначено пенсію за вислугу років у 2011 році, у відповідача відсутні правові підстави для застосування показника середньої заробітної плати по Україні за 2022-2024 роки при перерахунку пенсії за віком, оскільки показник середньої заробітної плати по Україні за 2022-2024 роки застосовується лише при первинному призначенні пенсії у 2025 році.
Таким чином, на думку відповідача, пенсія позивачу розрахована та виплачується згідно з нормами чинного законодавства України, дії відповідача не суперечать законодавству, тому підстави для задоволення вимог позивача відсутні.
23.01.2026 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в обґрунтування якої зазначено, що у разі коли особа одержує пенсію, призначену за нормами іншого закону, то призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», проведене після настання віку, що дає їй на це право, не може розглядатися як переведення з одного виду пенсії на інший, оскільки мова не йде про різні види виплат в одній солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.
Відтак, на думку представника позивача, при призначенні позивачу у 2025 році пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», підлягає застосуванню середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2022-2024 роки (три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії), згідно з частиною 2 статті 40 цього Закону.
На підставі викладеного просить задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою суду від 29.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Ухвалою суду від 16.02.2026 витребувано у відповідача докази, необхідні для розгляду справи.
26.02.2026 від відповідача надійшла заява на виконання вимог вищевказаної ухвали суду, в якій зазначено, що надати архівні документи по паперовій пенсійній справі ОСОБА_1 не має можливості, оскільки паперова пенсійна справа знаходиться на тимчасово окупованій території. За матеріалами пенсійної справи пенсія за вислугу років призначена з 04.11.2011. Можливість надати протокол щодо призначення пенсії за вислугу років відсутня.
Однак, вимоги ухвали суду від 16.02.2026 відповідачем не було виконано в повному обсязі, у зв`язку з чим ухвалою суду від 26.02.2026 знову витребувано у відповідача, а також у Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, де позивач перебуває на обліку, необхідні для розгляду справи докази (пояснення).
Також у зв`язку з наведеним ухвалою суду від 26.02.2026 перейдено до розгляду справи № 360/2473/25 за правилами загального позовного провадження. Підготовче провадження вирішено провести без виклику сторін (у письмовому провадженні).
09.03.2026 від Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що ОСОБА_1 перебувала на обліку з 04.01.2011 як отримувач пенсії за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XIІ, розмір якої розраховувався відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV. На підставі заяви від 31.07.2025 ОСОБА_1 переведено з пенсії по вислузі років на пенсію за віком, відповідно до частини 3 статті 45 Закону № 1058 з дня подання заяви та із застосуванням показника середньої заробітної плати, який враховувався під час попереднього виду пенсії.
Також 11.03.2026 від Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області надійшли письмові пояснення, в яких, серед іншого вказано, що ОСОБА_1 перебувала на обліку з 04.01.2011 як отримувач пенсії за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XIІ, розмір якої розраховувався відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV. На підставі заяви від 31.07.2025 ОСОБА_1 переведено з пенсії по вислузі років на пенсію за віком, відповідно до частини 3 статті 45 Закону № 1058 з дня подання заяви та із застосуванням показника середньої заробітної плати, який враховувався під час попереднього виду пенсії. При переведенні з пенсії за вислугу років на пенсію за віком для розрахунку пенсії за віком застосовано показник середньої заробітної плати у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні за 2014-2016 роки, збільшений на 1,17 х 1,11 х 1,11 х 1,14 х 1,197 х 1,0796 х 1,115, згідно з постановою Кабінету Міністрів України «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році» від 25.02.2024 № 209 в розмірі 8913,83 грн. Пенсія призначена та виплачується згідно з діючим в Україні пенсійним законодавством, на підставі наявних в пенсійній справі документів про стаж та заробіток. Всі поетапні перерахунки проведено.
Ухвалою суду від 13.03.2026 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-79, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд встановив такі обставини справи та відповідні правовідносини, що склалися між сторонами.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , є пенсіонером та отримує пенсію за віком, що підтверджується паспортом громадянина України, карткою платника податків, відповіддю з Єдиного державного демографічного реєстру від 29.12.2025 № 2187896 та матеріалами пенсійної справи позивача.
Судом встановлено та не є спірним у даній справі, оскільки підтверджується сторонами в цій справі, а також Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві у вищенаведених письмових поясненням, що з 04.01.2011 позивачу було первісно призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».
В подальшому пенсію позивача за вислугу років було перераховано із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2014, 2015 та 2016 роки, в розмірі 3764,40 грн, що підтверджується розрахунком заробітку для обчислення, наданим відповідачем.
Водночас, з матеріалів справи вбачається, що позивач працевлаштувалась та працювала, зокрема з серпня 2016 року по березень 2020 року, з травня 2020 року по березень 2022 року, з червня 2022 року по червень 2025 року, що підтверджується розрахунком трудового стажу позивача (форма РС-право), індивідуальними відомостями з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
З 31.07.2025 позивача переведено з пенсії за вислугу років на пенсію за віком відповідно до положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на підставі її особистої заяви від 31.07.2025, що підтверджується відповідачем та рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 11.08.2025 № 930080316397.
14.08.2025 позивач звернулась до пенсійного органу із заявою, в якій просила здійснити перерахунок пенсії за віком, із застосуванням показника середньої заробітної плати за три календарних роки, що передують року звернення (2025 рік) за призначенням пенсії за віком (2022-2024 роки).
Вказану заяву за принципом екстериторіальності було направлено на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 21.08.2025 № 832 відмовлено ОСОБА_1 в перерахунку пенсії за заявою від 14.08.2025 № 11575 у зв`язку з відсутністю підстав.
В обґрунтування вказаного рішення зазначено, що згідно з статтею 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» середня заробітна плата, визначена частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії застосовується виключно під час переведення вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком за умови набуття особою не менше як 24 місяці страхового стажу після призначення пенсії. За матеріалами електронної пенсійної справи з 31.07.2025 позивача переведено з пенсії за вислугу років на пенсію за віком на підставі її особистої заяви. Застосування показника середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року звернення за переведенням на пенсію за віком з пенсії за вислугу років не передбачено чинним законодавством.
Позивач, не погоджуючись з вказаним рішенням відповідача, звернулася до суду з цим позовом.
Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 24 Конституції України визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.
Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).
Відповідно до статті 1 Закону № 1058-ІV пенсією є щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Положеннями частини першої статті 9 Закону № 1058-IV встановлено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Водночас, у відповідності до статті 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ) за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
Згідно з приписами частини другої статті 40 Закону № 1058-IV, заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Тимчасово, з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, заробітна плата (дохід) для призначення пенсії визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки; Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1 + Кз2 + Кз3 + ... + Кзn ); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.
Частиною третьою статті 45 Закону № 1058-IV встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
З аналізу наведених положень вбачається, що частиною третьою статті 45 Закону № 1058-ІV визначено порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший.
Відтак, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058-ІV.
Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що первісно позивачу було призначено пенсію за вислугу років, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсій, а за призначенням пенсії за віком, відповідно до Закону № 1058-ІV позивач у липні 2025 року звернулась вперше.
Таким чином, отримуючи пенсію за вислугу років позивач не користувалась жодним із видів пенсій, встановлених Законом № 1058-ІV, тому звернувшись до відповідача із заявою про призначення пенсії (переведення на пенсію) за віком, позивач використала право на призначення пенсії в солідарній системі відповідно до Закону № 1058-ІV вперше, та перейшла з одного виду пенсії на інший.
Отже, у випадку, коли особі було призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», у подальшому при розрахунку пенсії за віком за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» такій особі показник середньої заробітної плати має враховуватися за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії, оскільки пенсія за віком передбачена іншим законом, ніж пенсія за вислугу років.
Подібні правовідносини вже були предметом розгляду у Верховному Суді. зокрема, у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 127/7522/17 Верховний Суд зазначив таке: «за змістом частини третьої статті 45 Закону № 1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви, на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Таким чином, лише при переведенні з одного виду пенсії на інший можуть застосовуватись норми частини третьої статті 45 Закону № 1058-IV щодо застосування показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Разом з тим, позивачу було призначено пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», а за призначенням пенсії відповідно до Закону № 1058 позивач звернувся вперше, а тому судом не приймаються доводи касаційної скарги, так як мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом, а не переведення з одного виду на інший вид пенсії в межах одного Закону відповідно до частини третьої статті 45 Закону № 1058.
Зазначені висновки суду узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду України, який у постанові від 29 листопада 2016 року у справі № 133/476/15-а (№ 21-6331а15) обґрунтовано зазначив, що у випадку призначення особі пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а в подальшому при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV, має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення згідно із частиною третьою статті 45 Закону №1058-IV.
Зазначена позиція Верховного Суду України була підтримана і Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 876/5312/17.».
Аналогічна правова позиція також викладена у постановах Верховного Суду від 11.09.2019 у справі № 363/1493/17, від 25.03.2020 у справі № 367/1130/17, від 08.02.2024 у справі № 500/1216/23.
Крім того варто зауважити, що після призначення пенсії за вислугу років позивач продовжувала працювати та за неї роботодавець сплачував у відповідному порядку страхові внески.
З огляду на вищенаведене суд зазначає, що в даному випадку призначення пенсії позивачу відповідно до Закону № 1058-IV за заявою від 31.07.2025 відбулося вперше, тому частина третя статті 45 Закону № 1058-IV не регулює спірні правовідносини, отже відповідні посилання відповідача є необґрунтованими.
Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що відповідач безпідставно та протиправно не застосував при обчисленні пенсії позивача, згідно із Законом № 1058-IV, середню заробітну плату (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, тобто за 2022, 2023 та 2024 роки.
Щодо інших обставин, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, суд вважає за необхідне зауважити, що у пункті 25 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» зазначено, що суд зобов`язаний надавати відповідь на кожен із специфічних, доречних та важливих доводів заявника.
За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.
З урахуванням викладеного, суд не надає оцінку іншим доводам сторін, оскільки вищевикладені факти та обставини є безумовною підставою для висновків суду про протиправність рішення відповідача, а інші доводи не мають суттєвого впливу на рішення суду за результатами вирішення цього спору.
Що стосується обраного позивачем способу захисту порушених прав, то суд зауважує, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Частиною другою статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З урахуванням викладеного, встановлених обставин справи, характеру спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що належним, достатнім та ефективним способом захисту порушених прав позивача буде прийняття рішення про:
- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 від 21.08.2025 № 832.
- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок пенсії за віком ОСОБА_1 з 31.07.2025, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, а саме за 2022, 2023 та 2024 роки.
Водночас, стосовно позовних вимог з формулюванням «зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області […] виплачувати пенсію», суд зазначає таке.
Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З аналізу викладеного вбачається, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.
Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України.
Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб факт порушення був обґрунтованим. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
Враховуючи вищезазначене, судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи і інтереси фізичних або права і інтереси юридичних осіб, а не можливе їх порушення в майбутньому.
Отже, суд зауважує, що пред`явлення позовної вимоги шляхом її формулювання «виплачувати» є передчасним та не підлягає задоволенню, оскільки має на меті вчинення дій на майбутнє, а суд вирішує спір щодо правовідносин, які вже виникли.
До того ж, суд вважає вищенаведений спосіб захисту порушених прав позивача достатнім та ефективним в межах предмету спору.
Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи наведених положень законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову з обранням належного способу захисту порушених прав позивача.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.
Позивачем при поданні позову був сплачений судовий збір у розмірі 968,96 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 15.12.2025 № 2.448696695.1.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
У зв`язку з тим, що спір виник внаслідок неправильних дій (рішення) відповідача, судові витрати, понесені позивачем, належать відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у загальному розмірі 968,96 грн.
Керуючись статтями 2, 9, 72, 77, 90, 94, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
ВИРІШИВ:

Позов адвоката Ільїної Вікторії Юріївни в інтересах ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (ідентифікаційний код 20490012, місцезнаходження: м. Запоріжжя, просп. Соборний, буд. 158-Б) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 від 21.08.2025 № 832.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок пенсії за віком ОСОБА_1 з 31.07.2025, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, а саме за 2022, 2023 та 2024 роки.
У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 коп.).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення суду складено 24.03.2026. 

Суддя 	О.М. Качанок