Справа №345/5534/25 
Провадження № 2/345/120/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06.04.2026 м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі
головуючого судді Сирка Й.Й.,
з участю секретаря судового засідання Слободян Т.Я.,
позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їхнього представника ОСОБА_3 ,
представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,- 
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
В обґрунтування позовних вимог зазначили, що 25.05.2025 о 13:50 год. на вул. Кульчицької у м. Калуші Івано-Франківської області, керуючи автомобілем марки «Chevrolet Cruise», д.н.з. НОМЕР_1 , водій ОСОБА_5 допустив зіткнення із автомобілем марки «Peugeot 508», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок чого обидва автомобілі отримали механічні ушкодження. 17.06.2025 постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області відповідача у цій справі визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, із накладенням на нього стягнення у вигляді штрафу розміром 850,00 грн. Автомобіль потерпілого належав на праві власності його батькові ОСОБА_1 . 
На момент настання відповідної пригоди відповідальність водія ОСОБА_5 , як власника транспортного засобу, була застрахована згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 226266955 у ПрАТ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», відтак страховиком 30.07.2025 у межах взятих на себе зобов`язань виплачено ОСОБА_1 страхове відшкодування в межах встановленого ліміту розміром 160 000,00 грн. 
28.08.2025 на замовлення ОСОБА_1 судовим експертом Івано-Франківського НДЕКЦ МВС України підготовлено висновок, відповідно до якого до моменту настання дорожньо-транспортної пригоди ринкова вартість автомобіля потерпілого становила 369 946,00 грн, вартість відновлювального ремонту цього ж автомобіля – 558 502,67 грн., вартість матеріального збитку, завданого власнику відповідного транспортного засобу станом на 24.05.2025, внаслідок пошкоджень, отриманих 24.05.2025 – 369 946,00 грн. Відтак, на переконання ОСОБА_1 (враховуючи істотне перевищення вартості ремонту над вартістю автомобіля до моменту ДТП), завданий йому відповідачем матеріальний збиток становить якраз ринкову вартість транспортного засобу марки «Peugeot 508», д.н.з. НОМЕР_2 , тобто 369 946,00грн. Зменшивши розмір шкоди на суму отриманого страхового відшкодування, позивач ОСОБА_1 просив суд ухвалити рішення про стягнення з відповідача на його користь 209 946,00 грн. матеріальної шкоди внаслідок ДТП. Крім того, посилаючись на те, що зазнав моральних страждань і переживань за життя і здоров`я сина, який безпосередньо керував у момент ДТП автомобілем, зважаючи на пошкодження належного йому майна, у нього порушився звичний спосіб життя, погіршився сон і він був змушений звертатися за правничою допомогою, вирішувати питання експертизи та звернення до суду. Через це у ОСОБА_1 погіршився (як у особи з інвалідністю) загальний стан здоров`я, що є підставою для відшкодування за рахунок винної особи моральної шкоди, яку оцінює в розмірі 50 000,00 грн.
Позивач ОСОБА_2 зазначив, що внаслідок ДТП 25.05.2025 отримав тілесні ушкодження, внаслідок чого був змушений звернутися за отриманням медичної допомоги. Перебував на стаціонарному лікуванні у районній лікарні чотири дні, а згодом – на амбулаторному лікуванні. У нього діагностовано: переломи задніх відрізків без розходження, зміщення кісткових уламків двох ребер справа; закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку та забій різних м`яких частин голови, тулуба, кінцівок, травму органів грудної клітки. Він зазнав болю, проте моральну шкоду пов`язує з порушенням сну, нервозністю і тривожністю, необхідністю прийому ліків. В результаті лікування ним витрачено 2 222,93 грн. на придбання препаратів. Завдану моральну шкоду оцінює в 20 000,00 грн. Просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_5 на свою користь понесені витрати на лікування та моральну шкоду в заявленому розмірі. 
Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03.10.2025 у задоволенні заяви представника позивачів ОСОБА_3 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме і нерухоме майно відповідача ОСОБА_5 відмовлено. Цього ж дня ухвалою суду відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження.
У відзиві на позовну заяву від 23.10.2025 представник відповідача ОСОБА_4 заперечила позовні вимоги у повному обсязі. Зазначила, що автотоварознавча експертиза на замовлення ОСОБА_1 проведена з порушенням встановленого порядку, адже ОСОБА_5 не запрошувався для огляду пошкодженого транспортного засобу марки «Peugeot 508», д.н.з. НОМЕР_2 , за результатами дослідження не враховано залишкову вартість всіх, крім задньої, частин цього транспортного засобу. Позивач ОСОБА_1 не довів жодними доказами наявність обставин порушення після ДТП звичного способу його життя, викладені у позові дані є абстрактними та нічим не підтверджені. Щодо заявлених вимог ОСОБА_2 про відшкодування понесених ним витрат на придбання лікарських засобів, то належним відповідачем у цій частині позову має бути страховик. Наголошує, що після ДТП ОСОБА_2 не вказував на місці про потребу в медичній допомозі, інакше відомості щодо цієї пригоди знайшли б своє відображення у вигляді внесених відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. В матеріалах справи немає будь-яких доказів, що підтверджують факт лікування позивача після отримання тілесних ушкоджень внаслідок ДТП, відтак заявлена до стягнення моральна шкода в оціненому розмірі 20 000,00 грн. є заздалегідь завищеною.
Своїм правом на подання відповіді на відзив позивачі не скористалися з невідомих для суду причин.
16.12.2025 представник ОСОБА_2 подав заяву до початку розгляд справи по суті про залишення без розгляду позовної вимоги в частині стягнення з ОСОБА_6 матеріальної шкоди в сумі 2 222,93 грн. у зв`язку з відшкодуванням страховиком понесених та документально підтверджених витрат на лікування потерпілої внаслідок ДТП особи.
Розгляд справи в межах підготовчого провадження неодноразово відкладався за клопотаннями сторін та їх представників.
04.02.2026 адвокатом Долинкою О.А. подано заяву із уточненням (зменшенням) раніше заявлених ОСОБА_1 позовних вимог в частині стягнення з відповідача завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальної шкоди з 209 946,00 грн. до 18 544,03 грн. 
Крім того, автор заяви повідомив, що на замовлення позивача ОСОБА_1 19.01.2026 Івано-Франківським НДЕКЦ підготовлено та надано новий висновок автотоварознавчої експертизи №СЕ-19/109-26/175-АВ, відповідно до якого вартість транспортного засобу марки «Peugeot 508», д.н.з. НОМЕР_2 , у пошкодженому після ДТП стані склала 191 401,97 грн. Представник позивача ствердив, що завданий ОСОБА_5 матеріальний збиток становить різницю між ринковою вартістю автомобіля до ДТП та після пошкодження внаслідок цієї ДТП. Оскільки позивачем отримано страхове відшкодування в межах ліміту відповідальності страховика, невідшкодований матеріальний збиток становить 18 544,03 грн. Позивач ОСОБА_1 , як потерпіла особа, вважає автомобіль фізично знищеним, але відомостей щодо подальшої долі цього автомобіля у пошкодженому вигляді з його передачею іншій особі не висловив.
Протокольною ухвалою суду від 16.02.2026 залишено без розгляду позовну вимогу ОСОБА_2 щодо стягнення з відповідача завданої матеріальної шкоди. Того самого дня ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до розгляду по суті з викликом її учасників.
06.04.2026 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення з відкладенням виготовлення його повного тексту на строк не більше десяти днів.
В судовому засіданні 12.03.2026 позивачі та їх представник підтримали заявлений позов з викладених у ньому підстав. Позивач ОСОБА_1 додатково пояснив, що виступає лише номінальним власником транспортного засобу марки «Peugeot 508», д.н.з. НОМЕР_2 , яким у повному обсязі володіє, користується і розпоряджається його син. Порушення звичного для нього способу життя як підставу для можливого відшкодування завданої моральної шкоди пов`язує з тим, що він потребує стороннього догляду, який надає йому син. У разі потреби син приїжджав за ним та відвозив саме на автомобілі, який простоює після отриманих ушкоджень внаслідок ДТП. Наявність у нього статусу особи з інвалідністю ІІ групи (з дитинства) є достатньою підставою для відшкодування завданої моральної шкоди, розмір якої він визначив з урахуванням вищенаведених обставин. 
Позивач ОСОБА_2 пояснив суду, що працював на момент ДТП помічником приватного нотаріуса. Після отриманих переживань став неуважним, внаслідок чого роботодавець неодноразово висловлював йому зауваження щодо недоліків у роботі. Внаслідок ДТП у нього була тимчасова втрата працездатності тривалістю два тижні. До страховика із заявою про відшкодування моральної шкоди не звертався, адже не знав про відповідні законодавчі положення. Окремо наголосив, що за отримані в порядку страхового відшкодування грошові кошти неможливо, на його переконання, відремонтувати пошкоджений автомобіль. 
Представник відповідача адвокат Демиденко М.В. пояснила, що визнає позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди внаслідок ДТП, однак в іншій частині позову визначений розмір моральної шкоди заперечує з огляду на викладені у відзиві заперечення. Наголосила, що відповідач не повинен нести витрати на проведену за заявою ОСОБА_1 автотоварознавчу експертизу, висновок якої підготовлено 28.08.2025. Як виявилося зазначений висновок став практично непотрібний для вирішення спору по суті. Вимога позивача ОСОБА_1 щодо стягнення матеріальної шкоди зменшилася у понад десять разів і в разі її пред`явлення в порядку досудового врегулювання спору ОСОБА_6 спір в цій частині не було потреби вирішувати у суді. Отже, через неправильні дії позивача ОСОБА_1 і (або) його представника витрати на експертизу необхідно покласти на обидві сторони в рівних частинах. До того ж, у матеріалах справи відсутній доказ здійснення фактичної оплати позивачем ОСОБА_1 вартості послуг замовленого експерта в серпні 2025 року.
Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про необхідність часткового задоволення позову.
Суд установив, що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки «Peugeot 508», 2016 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 (а.с.57).
24.05.2025 (позивачі помилково зазначають у своїй заяві іншу дату – 25.05.2025) сталася ДТП в м. Калуші на вул. Кульчицької за участю транспортного засобу марки «Chevrolet Cruise», д.н.з. НОМЕР_1 , під керування водієм ОСОБА_5 і транспортного засобу марки «Peugeot 508», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , внаслідок чого автомобілі зазнали механічних ушкоджень. Постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17.06.2025 водія ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні ДТП із застосуванням до нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу розміром 850,00 грн. Постанова не містить відомостей про отримані ОСОБА_2 або іншою особою шкоди здоров`ю у вигляді тілесних ушкоджень (а.с.50-51). 
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_6 за шкоду, спричинену третім особам, застрахована в ПрАТ «ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» з лімітом відповідальності страховика за спричинену матеріальну шкоду в розмірі 160 000,00 грн відповідно до полісу №226266955. Потерпілий ОСОБА_1 як власник пошкодженого транспортного засобу марки «Peugeot 508», д.н.з. НОМЕР_2 , отримав страхове відшкодування у максимальному згідно з лімітом відповідальності страховика, що підтверджується наданою до матеріалів справи копією квитанції АТ КБ «ПриватБанк» від 25.09.2025 (а.с.11).
Відповідно до копії висновку експерта № СУ-19/109-25/11758-АВ від 28.08.2025 ринкова вартість автомобіля марки «Peugeot 508», д.н.з. НОМЕР_2 , до моменту настання ДТП (з урахуванням терміну його експлуатації більше 7 років) становила 369 946,00 грн. При цьому, вартість відновлювального ремонту цього транспортного засобу після ДТП 24.05.2025 складає 558 502,67 грн. Експерт дійшов до висновку, що вартість матеріального збитку, завданого власнику цього транспортного засобу станом на 24.05.2025, дорівнює його ринковій вартості (а.с.15-27).
Згідно з копією виписки нейрохірургічного відділення КНП «Калуська ЦРЛ» зі слів ОСОБА_2 ним отримано травму 24.05.2025 внаслідок ДТП. Пацієнту діагностовано закриту ЧМТ зі струсом головного мозку та забоями м`яких тканин в ділянці обличчя, голови, тулуба та кінцівок, а також перелом Х-го та ХІ-го ребер справа. Стаціонарне лікування проходив з 25.05.2025 до 28.05.2025 (а.с.42).
ОСОБА_1 відповідно до копії пенсійного посвідчення серії НОМЕР_3 від 29.07.2025 являється отримувачем пенсії по інвалідності ІІ групи довічно (а.с.70). 
Згідно з відомостями рахунка-фактури № 25-3120 від 12.08.2025 за проведення автотоварознавчої експертизи Івано-Франківським НДЕКЦ МВС України Долинці Б.Р. необхідно сплатити 5 348,40 грн. (а.с.12).
У проведеній на підставі заяви ОСОБА_1 із використанням вихідних даних у висновку експерта від 28.08.2025 автотоварознавчій експертизі висновано, що вартість транспортного засобу в пошкодженому після ДТП 24.05.2025 стані становила 191 401,97 грн. Експертом взято до уваги, що відповідно до його попереднього висновку середня ринкова вартість ідентичного транспортного засобу марки «Peugeot 508», 2016 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , при офіційному курсі НБУ станом на 24.05.2025 становила 458 990,00 грн. (а.с. 183-188).
Частиною 6 ст. 82 ЦПК України встановлено, що постанови суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
За правилами ст. 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини першої ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини другої зазначеної статті).
Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
У ст. 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-ІV (далі – Закон № 1961) у чинній редакції на дату видачі ОСОБА_5 полісу ОСЦПВ страховиком ПрАТ «ВІЄННА ІНШУРАНГ ГРУП» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.
У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (ст. 29 Закону № 1961).
Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.
Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди (ст. 30 Закону № 1961).
Велика Палата Верховного Суду в постановах від 03.10.2018 у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18), від 14.12.2021 у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) виснувала, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом №1961 у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону № 1961).
Позивач ОСОБА_1 заявивши позовну вимогу до відповідача щодо відшкодування матеріальної шкоди, зазначивши, що транспортний засіб марки «Peugeot 508», д.н.з. НОМЕР_2 , який зазнав механічних ушкоджень внаслідок ДТП, є фізично знищеним.
Суд зазначав раніше, що ринкова вартість зазначеного вище транспортного засобу після ДТП 24.05.2025 згідно з висновком експерта становила 191 401,97 грн., витрати на його відновлювальний ремонт - 558 502,67 грн., які перевищують вартість автомобіля до ДТП, яка становила 369 946,00 грн
Суду не були надані відомості про те, що при зверненні до страхової компанії позивач ОСОБА_1 визнавав належний йому на праві власності автомобіль фізично знищеним та чи був він згоден передати страховій компанії залишки свого транспортного засобу. Зрештою, суду не надано жодних доказів розрахунку та визначення страховиком розміру відшкодування потерпілому ОСОБА_1 завданої матеріальної шкоди.
При цьому, необхідно врахувати позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 30.01.2019 у справі № 753/21303/16-ц, який зазначив, що у разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди здійснюється у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Право на залишки транспортного засобу отримує страховик чи моторне транспортне страхове бюро.
Розмір страхового відшкодування залежить також від того, визнає власник транспортний засіб фізично знищеним чи ні. У разі визнання його таким власнику відшкодовується шкода у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам, пов`язаним з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Право на залишки транспортного засобу отримує страховик чи моторне транспортне страхове бюро.
Оскільки з матеріалів справи не встановлено, що при зверненні до страхової компанії ОСОБА_1 визнав належний йому автомобіль фізично знищеним, розрахунок розміру страхового відшкодування, зроблений страховою компанією, в матеріалах справи відсутній, суд дійшов до висновку, що твердження позивача ОСОБА_1 про фізичне знищення внаслідок ДТП належного йому автомобіля є голослівним і таким, що не підтверджується належними і достовірними доказами. Навпаки, ОСОБА_1 через свого представника зменшив у понад десять разів первісно заявлену вимогу про стягнення з відповідача завданого матеріального збитку, врахувавши необхідність залишення за собою пошкодженого після ДТП автомобіля. 
На переконання суду, надавати більш детальну правову оцінку спірним правовідносинам у частині вимог ОСОБА_1 про відшкодування завданої матеріальної шкоди немає потреби, адже й відповідач у особі свого представника повністю визнав заявлений позов з даного приводу.
Щодо вимог про відшкодування кожному з позивачів моральної шкоди суд керується такими мотивами.
Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Суд відзначає, що моральна шкода може полягати, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) міститься висновок про те, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до роз`яснень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.
Моральна шкода - це негативні наслідки (втрати) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з посяганням на її права та інтереси.
При оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.
Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.
Разом з тим, з огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.
Оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, N68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Обґрунтовуючи вимоги про стягнення моральної шкоди, позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснював, що після ДТП переживав за сина, належний йому автомобіль як власність пошкоджено. Це вплинуло на якість повсякденного життя позивача, в тому числі за рахунок того, що він витрачав час та зусилля для відновлення порушеного права. Як особа з інвалідністю ІІ групи він потребує постійного догляду сина, а без автомобіля йому складно пересуватися.
Оцінюючи доводи, якими позивач обґрунтував стягнення моральної шкоди, суд відзначає, що дійсно в ДТП пошкоджений транспортний засіб, належний позивачу ОСОБА_1 , який по суті виступав лише його титульним власником.
В рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985 у справі "Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі", зазначається, що "з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які зіткнулися з проблемами можуть зазнати страждань і тривоги". Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.
Через пошкодження автомобіля позивач дійсно міг бути позбавлений можливості ним користуватись із сином, проте цього недостатньо для суду для констатації факту наявності вимушених змін у житті ОСОБА_1 , який має статус особи з інвалідністю ІІ групи з дитинства, та проживає окремо від сина ОСОБА_2 . Позивач не був учасником ДТП і цілком природно міг переживати за здоров`я сина, але, на думку суду, самих лише подібних тверджень недостатньо для об`єктивних висновків про заподіяння внаслідок цього моральної шкоди в сумі 50 000,00 грн.
Зважаючи на викладене, а також принципи розумності та справедливості, суд доходить до висновку, що позивачу ОСОБА_1 дійсно спричинена моральна шкода в розмірі 8000,00 грн. за пошкодження належного йому рухомого майна, яку необхідно стягнути з відповідача.
Вирішуючи спір щодо відшкодування моральної шкоди за позовною вимогою ОСОБА_2 , суд вважає слушними аргументи сторони відповідача про те, що на місці ДТП зазначена особа не заявила про отримані нею тілесні ушкодження, за медичною допомогою не зверталася, а записи у наданій суду виписці з медичної картки стаціонарного хворого за 28.05.2025 вносилися лише зі слів ОСОБА_2 . Інших доказів суду не надано, в тому числі тих, які б підтверджували виплату страховиком позивачу відшкодування за придбані лікарські засоби під час лікування за наслідками ДТП, тимчасову втрату працездатності тощо.
Проте суд враховує, що перебуваючи за кермом автомобіля марки «Peugeot 508», д.н.з. НОМЕР_2 , водій ОСОБА_2 отримав нематеріальні страждання (потрясіння), спричинені протиправною поведінкою іншого учасника ДТП, водія ОСОБА_5 , який грубо порушуючи правила дорожнього руху, під час обгону здійснив наїзд на автомобіль потерпілого, який вже здійснював поворот ліворуч на вул. Кульчицької у м.Калуші, що відображено у дослідженій постанові, яка винесена суддею згідно з вимогами КУпАП, яка набрала законної сили.
Зважаючи на викладене, буде розумно і справедливо присудити до стягнення з відповідача у справі на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 5 000,00 грн. Суд окремо зазначає, що надаючи пояснення у справі позивач ОСОБА_2 акцентував увагу на очевидній недостатності виплаченого його батькові страхового відшкодування, що вказує на пов`язаність заявлених ним вимог про відшкодування моральної шкоди не з характером і тривалістю отриманих ним переживань внаслідок ДТП, а, в основному, зі спробою позивача частково компенсувати за рахунок надмірно заявленого розміру цієї шкоди вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу. 
Відповідно до приписів ст.26-1 Закону № 1961 страховиком (МТСБУ у визначених випадках) відшкодовується потерпілому – фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Будь-яких доказів звернення ОСОБА_2 до ПрАТ «ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» із заявою про виплату моральної шкоди в матеріалах справи не має, зрештою як і доказів здійснення на користь зазначеної особи виплат страховиком коштів, пов`язаних із доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням потерпілого в КНП «Калуська ЦРЛ», лікуванням в домашніх умовах та придбанням лікарських засобів, про що суд частково зазначав у цьому рішенні вище. 
Таким чином, позовні вимоги у справі підлягають частковому задоволенню.
Щодо розподілу витрат у справі суд зазначає таке.
Відповідно до приписів ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Із матеріалів справи (а.с. 13) вбачається, що ОСОБА_2 сплатив судовий збір згідно з платіжною інструкцією від 01.10.2025 в сумі 968,96 грн. лише за одну вимогу майнового характеру, хоча заявив до суду дві самостійні вимоги до відповідача як про стягнення матеріальної, так і моральної шкоди. У заяві від 16.12.2025 (а.с.161-162) ОСОБА_2 просив залишити без розгляду його вимогу до відповідача про стягнення 2 222,93 грн матеріальної шкоди, яка задоволена протокольною ухвалою суду від 16.02.2026.
Позивач ОСОБА_1 як особа з інвалідністю ІІ групи не сплачував судовий збір за двома самостійними вимогами майнового характеру згідно з п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI (далі – Закон № 3674) 
Крім того, позивачі у справі згідно з наявними у справі копіями квитанцій від 04.04.2026 та від 12.01.2026 сплатили адвокату Долинці О.А. 9 000,00 грн. витрат за надання професійної правничої допомоги, зміст якої відображено в Акті приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 06.04.2026 (опрацювання матеріалів справи, надання клієнту усного висновку, визначення та узгодження правової позиції клієнта, друк позову з додатками та його відправка засобами поштового зв`язку, надання консультацій щодо проведення судових експертиз, підготовка та подання до суду письмових клопотань та заяв, а також участь в судових засіданнях), який складено згідно з умовами договору про надання правничої допомоги від 29.09.2025 (а.с. 217-219,221).
Суд встановив, що на підставі рахунка-фактури від 12.08.2025 № 25-3120 ОСОБА_1 мав сплатити на користь Івано-Франківського НДЕКЦ 5 348,40 грн. витрат за проведення автотоварознавчої експертизи. Незважаючи на те, що у матеріалах справи відсутні докази здійснення цієї оплати, висновок експерта № СЕ-19/109-25/11758-АВ від 28.08.2025 надано до матеріалів справи. Представником позивачів 06.04.2026 надано до матеріалів справи копії рахунка-фактури від 05.01.2026 № 26-02 Івано-Франківського НДЕКЦ про здійснення оплати вартості проведеної на замовлення ОСОБА_1 автотоварознавчої експертизи в сумі 2 674,20 грн., та роздруковану копію платіжної інструкції від 14.01.2026 про фактичне здійснення цієї оплати на користь експертної установи (а.с.220,222).
Вирішуючи питання про розподіл усіх витрат суд керується тим, що відповідно до приписів ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, а також на залучення спеціалістів, експертів та перекладачів.
Згідно з вимогами ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, а відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення належить до основних засад цивільного судочинства (п.12 ч.3 ст.2 ЦПК України).
Згідно з вимогами п.4 ч. 1 ст.7 Закону № 3674 сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі залишення заяви або скарги без розгляду.
Витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, визначаються згідно з умовами договору та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт, їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною чи третьою особою, та підлягають розподілу (п.1 ч.3 ст.133, п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України).
Однак розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), ціною позову та (або) значенням справи для сторони. У разі недотримання цих вимог суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.4-6 ст.137 цього ж Кодексу).
Таким чином, навіть за наявності клопотання протилежної сторони в цивільному процесі про зменшення витрат на професійну правничу допомогу вирішення зазначеного питання належить до дискреційних повноважень суду. У разі наявності відповідного клопотання суд не вправі відмовити стороні, яка понесла витрати на правничу допомогу, в їх стягненні повністю з іншої сторони, а лише зменшити такі витрати під час їх розподілу за результатами судового розгляду.
Суд враховує, що відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, яка сформульована у постанові від 16.11.2022 (справа № 922/1964/21), вирішуючи питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу навіть з власної ініціативи суд вправі зменшити розмір таких витрат.
Попри те, що вказана правова позиція суду касаційної інстанції стосується особливостей застосування положень ч.5 ст. 129 ГПК України, аналогічна за змістом норма міститься у ч.3 ст.141 ЦПК України, на чому окремо наголошується у відповідній постанові цього суду.
Зміст відповідної правової позиції зводиться до того, що на відміну від загальних правил розподілу судових витрат, які діють залежно від результатів судового розгляду, за клопотанням сторони чи з ініціативи суду, враховуючи критерії, закріплені у ч.3 ст.141 ЦПК України, суд може у буквальному розумінні відступити від загального правила та зменшити чи взагалі не стягувати витрати на професійну правничу допомогу (п.112-114).
За своїм змістом правила ч.3 ст. 141 ЦПК України є відступом від загального правила. Крім того, на предмет відповідності критеріям, які вказані у цій частині статті Кодексу, суд має оцінювати поведінку, дії чи бездіяльність обох сторін (п.115 згаданої вище постанови касаційного суду).
Тим не менше, у відповідній правовій позиції вказано про можливість врахування судом критеріїв необґрунтованості чи непропорційності витрат на правничу допомогу ціні позову, затягування розгляду справи, небажання чи уникнення можливості досудового врегулювання спору мирним шляхом з урахуванням конкретних обставин справи, що дає суду можливість не присуджувати повністю або частково такі витрати, що понесені стороною, не на користь якої вирішено спір, з протилежної сторони, на користь якої ухвалено судове рішення (принцип добросовісності у поведінці сторони може превалювати над результатом судового розгляду). До того ж, відповідне рішення суд вправі ухвалити навіть з власної ініціативи, про що суд вказував раніше.
Водночас, питання співмірності витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, які витрачено адвокатом, обсягом роботи (послуг) останнього та ціною позову передбачена також у ч.4 ст. 137 ЦПК України; за наявності такої неспівмірності суд має право винятково зменшити розмір витрат на правничу допомогу, але тільки за клопотанням іншої сторони, про що частково зазначено вище у цьому додатковому рішенні.
Отже, передбачені у ч.4-6 ст.137 та ч.3 ст.141 ЦПК України правила регулюють дещо різні правовідносини, перші з яких не мають стосунку до добросовісності поведінки, обґрунтованості дій та рішень сторін у справі.
Суд додатково зазначає, що для приватного права є притаманною така властивість як розумність, яка характерна для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту і тлумачення не лише норм матеріального, але й процесуального права (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20, постанови Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.04.2022 у справі №520/1185/16-ц та від 05.09.2022 у справі № 1519/2-5034/11 від 05.09.2022 та інші).
Позивач ОСОБА_2 сплатив судовий збір у встановленому розмірі лише за одну вимогу майнового характеру про відшкодування матеріальної шкоди, яка залишена без розгляду ухвалою суду. Із клопотанням про повернення сплаченого судового збору у поданій заяві від 16.12.2025 до суду не звернувся. Інших витрат, крім 4 000,00 грн сплачених коштів на професійну правничу допомогу та 968,96 грн судового збору за вимогою про відшкодування моральної шкоди , не поніс.
Натомість позивач ОСОБА_1 не сплачував судовий збір як особа з інвалідністю ІІ групи за дві самостійні вимоги майнового характеру, відтак на підставі приписів ч.6 ст.141 ЦПК України обчислений за визначені в пп.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону № 3674 мінімальними ставками судовий збір підлягає до стягнення з відповідача ОСОБА_5 на користь держави.
Суд погоджується із аргументами представника відповідача про те, що замість двох проведених на замовлення ОСОБА_1 автотоварознавчих експертиз, в результаті яких відповідною особою зменшено у понад десять разів первинно заявлені вимоги про стягнення з ОСОБА_5 матеріальної шкоди в результаті ДТП, останній міг погодитися на добровільну сплату вимоги про стягнення 18 544,03 грн. Ніщо не перешкоджало позивачу ОСОБА_1 відразу визначитися із наявністю факту зниження належного йому автомобіля, залишення (передача) залишків відповідного транспортного засобу. 
Згідно з вимогами ст.34 Закону № 1961 протягом десяти робочих днів з дня отримання повідомлення про ДТП страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника для визначення причин настання нещасного випадку та розміру збитків. Лише у разі неявки представника страховика, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди. Але в цьому разі, страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Судячи зі змісту заявлених ОСОБА_1 вимог страховик належним чином виконав покладений на нього Законом № 1961 обов`язок. Суду не зрозуміло, чому перед експертом відразу не було поставлено питання про вартість пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу потерпілого після, навіть якщо врахувати, що потерпілий має право згідно з п.34.4. ст. 34 відповідного закону залучити експерта для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитку. 
Отже, загальні витрати на проведення цих експертиз в розмірі 8 022,60 грн. суд вважає частково необґрунтованими позивачем ОСОБА_1 внаслідок неправильних дій самого позивача. Відтак, половину з цих витрат суд покладає на самого позивача ОСОБА_1 .
У розглянутій судом справі позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволені частково (16% та 25% від ціни заявленого позову відповідно), тому реально понесені зазначеними особами витрати на професійну правничу допомогу не можуть перевищувати 800,00 грн. та 1 000,00 грн. для кожного з них.
Водночас, суд виходить із того, що поведінка винуватця ДТП ОСОБА_6 також не може вважатися бездоганною в контексті обставин цієї справи, який за майже один рік після настання ДТП 24.05.2025 не вживав заходів щодо досудового врегулювання з позивачами претензій останніх та навіть після визнання його представником на стадії підготовчого провадження в суді вимог щодо стягнення на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди, грошових коштів потерпілому не перерахував й на дату ухвалення цього судового рішення.
Тому суд, керуючись вимогами п.4 ч.2 ст.141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути за результатами розгляду справи на користь позивачів 2 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу для кожного.
Керуючись ст.258,259,264,265,268,354 ЦПК України, -

у х в а л и в :
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) 18 544,03 грн. матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та 8 000,00 грн. заподіяної моральної шкоди.
Стягнути з ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_6 ) 5 000,00 грн. заподіяної моральної шкоди.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 4 011,30 грн. витрат на проведення автотоварознавчих експертиз.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 2 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу для кожного.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 2 422,40 грн. судового збору.
В задоволенні позовних вимог у іншій частині відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.
Повне рішення суду складено та підписано 16.04.2026.

Суддя