Справа № 717/2777/25
Номер провадження2-о/717/19/26 

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20.02.2026        селище Кельменці
Кельменецький районний суд Чернівецької області в складі: 
головуючого - судді  Телешмана О.В.,
з участю секретаря судових засідань Глібіщук М.Л. 
заявник - ОСОБА_1 в судове засідання з`явилася, 
представник заявника ОСОБА_2 в судове засідання з`явився,
представник Міністерства оборони України ОСОБА_14 в судове засідання з`явився,
представник військової частини НОМЕР_1 в судове засідання не з`явився,
Представник заявника ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою, в якій просить: встановити той факт що заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебував на утриманні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є військовослужбовцем Збройних сил України та зник безвісти 10 січня 2024 року під час виконання бойового завдання. 
Розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту перебування на утриманні, суд - 
ВСТАНОВИВ:
Заявник ОСОБА_1 пояснив, що заяву підтримує повністю, з підстав зазначених в заяві. Він проживав з батьком в селі Комарів Дністровського району Чернівецької області, поки він не був мобілізований, вів з ним спільне підсобне господарство, вони допомагали один одному. Також з ними проживали рідна мати його батька та рідний брат батька, які на даний час померли. Так як він не мав роботи, батько фактично його утримував. Він має дружину. Але вони деякий час фактично спільно не проживали і він проживав з батьком в селі Комарів. Це тривало протягом останнього року і коли його мобілізували. Коли батько перебував на військовій службі, він з ним постійно підтримував зв`язок і батько надсилав щомісяця йому кошти, які він використовував на власні потреби та утримання господарства в селі Комарів за місцем проживання батька. Тут він обробляв присадибну ділянку, утримував домашню худобу, доглядав сад. Він ніде не працював і фактично жив за рахунок коштів батька та батькового підсобного господарства. Кошти він отримував від батька на банківський рахунок. Рішення про позбавлення батьківських прав не вплинуло на їхні відносини, тому що позов подавала його покійна мати. Він працездатний та на даний час він зареєстрований, як фізична особа підприємець, проте він не отримував жодних доходів від підприємницької діяльності і перебуває в стадії припинення підприємницької діяльності. Він один син у батька і хоче встановити даний факт для отримання відповідних виплат у зв`язку із зникненням безвісти батька. Над ним батько не встановлював ні піклування, ні опіку. Він одружений, має дружину та малолітню дитину, яку утримує самостійно та допомагають їм з дружиною матеріально батьки дружини.
Представник заявника ОСОБА_2 заявлені вимоги підтримав повністю, з підстав зазначених в заяві та додаткових письмових поясненнях та вважає, що доказами, які досліджені судом та показаннями свідків підтверджено факти, які просить встановити заявник. Також він пояснив, що ОСОБА_1 на момент зникнення свого батька та протягом тривалого періоду до цього ніде не працював, трудових відносин із жодним роботодавцем не мав, доходу не отримував. Це підтверджується індивідуальними відомостями з Реєстру застрахованих осіб (форми ОК-5 та ОК-7), відповідно до яких відсутні записи про сплату страхових внесків та нарахування заробітної плати, відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу ОСОБА_1 , станом на 28.01.2026 року. 
Таким чином, грошові кошти, які надавав йому батько, були єдиним джерелом для його існування і лише після зникнення батька, заявник зареєструвався як фізична особа-підприємець. 
10 січня 2024 року ОСОБА_3 зник безвісті під час виконання бойового завдання поблизу населеного пункту Кринки, Херсонського району Херсонської області. 
Відтак, встановлення факту перебування заявника на утриманні свого батька, який зник безвісти, як військовослужбовець, надає право на отримання відповідних виплат, як утриманцям зниклого безвісти військовослужбовця. Кошти, які пересилав заявнику батько на банківський рахунок були для нього єдиним джерелом його матеріального забезпечення. 12 січня 2024 року Дністровським районним відділом поліції ГУНП в Чернівецькій області було внесено ОСОБА_3 , до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, про що свідчить витяг № ВГ/В-20251201-42 від 01 грудня 2025 року. 13 січня 2024 року Дністровським районним відділом поліції ГУНП в Чернівецькій області було внесено відомості по Єдиного реєстру досудових розслідувань, за фактом зникнення безвісти ОСОБА_4 . 
22 липня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до військової частини НОМЕР_1  із заявою про призначення та виплату йому грошового забезпечення його безвісти зниклого батька - матроса ОСОБА_3 .
Однак, відповіддю військової частини № НОМЕР_2 від 11 серпня 2025 року йому було відмовлено у призначенні такої виплати. У листі зазначено, що порядок здійснення відповідних виплат регулюється Постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884, якою визначено механізм виплати грошового забезпечення військовослужбовців, які потрапили в полон, стали заручниками, були інтерновані у нейтральних державах або зникли безвісти.
У зв`язку з вищезазначеним існує необхідність встановити юридичний факт відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №884 від 30 листопада 2016 року «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти», визначено механізм виплати грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями, Служби зовнішньої розвідки, розвідувального органу Міноборони, розвідувального органу Адміністрації Держприкордонслужби, Держспецзв`язку, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти (далі - військовослужбовці), особі (особам), визначеній (визначеним) військовослужбовцем в особистому розпорядженні, складеному на випадок захоплення в полон або заручником, інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, про виплату грошового забезпечення особі (особам) за його вибором із зазначенням розмірів часток таких осіб у відсотках (далі - особисте розпорядження на випадок полону), та особам, зазначеним в абзацах четвертому і п`ятому пункту 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Статтею 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що у випадках, зазначених у п.п.6 ч.4 ст.16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають інші утриманці загиблої (померлої) особи, які мають право на пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Згідно ч.1 ст.31 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
У зв`язку із відсутністю іншого способу встановити юридичний факт та підтвердити, що ОСОБА_1 перебував на утриманні батька ОСОБА_3 , який зник безвісті 10 січня 2024 року, заявник вимушений звернутися до суду для його встановлення в порядку окремого провадження.
Відповідно до частини першої статті 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», члени сім`ї вважаються такими, що перебували на утриманні померлого або зниклого безвісти військовослужбовця, якщо надана ним матеріальна допомога була постійним та основним джерелом засобів до існування для таких осіб. 
З аналізу наведених правових норм убачається, що законодавець пов`язує факт перебування на утриманні не з формальним статусом особи, а з реальним матеріальним становищем утриманця, наявністю або відсутністю у нього власних доходів та характером отримуваної допомоги.
Отже, сукупність поданих доказів переконливо підтверджує, що грошове забезпечення, яке ОСОБА_3 отримував під час проходження військової служби та передавав своєму синові як у безготівковій, так і в готівковій формі, було єдиним стабільним і основним джерелом засобів до існування заявника, що повністю відповідає критеріям перебування на утриманні у розумінні частини першої статті 31 зазначеного Закону. 
Незважаючи на те, що заявник не віднесений до переліку осіб, які мають право на отримання грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця безпосередньо на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», встановлення юридичного факту перебування на утриманні у даній справі має самостійне та похідне правове значення.
Постановою Кабінету Міністрів України № 884 від 30 листопада 2016 року «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти» визначено механізм виплати грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями, Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, розвідувального органу Адміністрації Державної прикордонної служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які захоплені у полон, стали заручниками, були інтерновані у нейтральних державах або зникли безвісти. Зазначеним Порядком передбачено, що виплата грошового забезпечення здійснюється особі (особам), визначеній (визначеним) військовослужбовцем в особистому розпорядженні, складеному на випадок захоплення в полон, інтернування або зникнення безвісти, із зазначенням часток таких осіб, а за відсутності такого розпорядження - особам, визначеним у пункті 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у тому числі іншим утриманцям у випадках, передбачених законом. 
Таким чином, встановлення судом факту перебування заявника на утриманні зниклого безвісти військовослужбовця є необхідною передумовою для реалізації заявником своїх прав, що випливають із зазначеної Постанови Кабінету Міністрів України № 884, а також для належного підтвердження його правового статусу при зверненні до органів військового управління та інших органів державної влади.
Представник заінтересованої особи Міністерства оборони України ОСОБА_14 пояснив, що заявлені вимоги не визнає повністю, виходячи з норм законодавства, які регулюють спірні правовідносини. Зокрема, Відповідно до пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року №884, виплата грошового забезпечення у разі зникнення військовослужбовця безвісти здійснюється: особам, визначеним в особистому розпорядженні на випадок полону; у разі відсутності такого розпорядження - дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з інвалідністю з дитинства або їх законним представникам та батькам; за їх відсутності - повнолітнім дітям, рідним братам/сестрам, законними представниками яких є військовослужбовець.
Таким чином, чинним законодавством встановлено чітку умову для виплати грошового забезпечення повнолітнім дітям, а саме: вони мають бути підопічними або особами, над якими встановлено піклування з боку військовослужбовця. Це положення прямо закріплено в пункті 3 постанови № 884, де вимагається надання копії документа, що підтверджує призначення військовослужбовця опікуном чи піклувальником повнолітньої дитини, тобто її законим представником.
Факт перебування на утриманні не є тотожним юридичному факту призначення військовослужбовця законним представником, зокрема піклувальником. Така позиція ґрунтується на статтях 37-41 Цивільного кодексу України, якими регламентовано правові наслідки обмеження цивільної дієздатності або визнання особи недієздатною, та які є підставою для встановлення опіки або піклування. У даному випадку жодного доказу про обмеження дієздатності заявника або призначення ОСОБА_3 піклувальником не надано.
Відповідно до листа військової частини НОМЕР_1 від 11.08.2025 № 25/15948, експертна комісія встановила відсутність документа, що підтверджує призначення військовослужбовця опікуном/піклувальником, що є обов`язковим для виплати згідно з Порядком. Виплата без такого документа суперечила б нормам постанови КМУ № 884.
Крім того, твердження заявника про перебування на утриманні батька спростовується матеріалами справи: заявник перебуває у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується актовим записом про шлюб № 62 від 30.07.2022 року, а також є батьком дитини, народженої ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Отже, у нього є власна сім`я, і станом на дату зникнення військовослужбовця - 10.01.2024 - він не міг вважатися особою на утриманні батька, маючи власні обов`язки щодо утримання власної дитини. 
Факт позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 щодо сина ОСОБА_1 рішенням суду від 26.07.2016 року прямо суперечить логіці твердження про продовження виконання обов`язків щодо утримання - адже батько втратив юридичні права щодо участі у вихованні, утриманні та представництва інтересів дитини. Закон не допускає визнання таких осіб законними представниками без поновлення відповідних прав у судовому порядку, чого зроблено не було.
Для визнання заявника утриманцем, відповідно до ст. 30-31 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби", особа повинна бути непрацездатною та знаходитися на повному утриманні або
отримувати допомогу, яка є основним і постійним джерелом існування. 
Заявник не є непрацездатним, не надано доказів наявності інвалідності, пенсійного віку чи обставин, що унеможливлюють працю. 
Відповідно, заявник не належить до категорії осіб, які мають право на пенсію в разі втрати годувальника, отже не є утриманцем у розумінні законодавства. 
Факт перерахування коштів військовослужбовцем на рахунок заявник ще не є підтвердженням повного утримання
Таким чином, встановлення юридичного факту перебування заявника на утриманні військовослужбовця є штучною конструкцією, що має на меті обійти норми постанови КМУ № 884 та чинного законодавства щодо призначення піклування та визначення утриманців. 
У зв`язку з наведеним, Міністерство оборони України вважає заявлену вимогу необґрунтованою, такою, що не відповідає умовам, визначеним нормативно - правовими актами, та просить суд відмовити у задоволенні заяви про встановлення факту перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_3 .
Свідок ОСОБА_5  дала суду показання про те, що вона є дружиною заявника. В них є неповнолітня дитина. Його батько надавав їм кошти на їх утримання на картку заявника та передавав готівку. Певний час вони не проживали разом і заявник жив в господарстві батька в селі Комарів. В цей період батько надавав гроші ОСОБА_1 , а він передавав гроші на утримання їхньої дитини. Вони не проживали протягом 2023 року, а коли вже знову почали проживати їм матеріально також допомагали її батьки. Батько пересилав ОСОБА_1 значні суми коштів - 5000 грн, 10000 грн, 20000 грн. вона також отримувала кошти на дитину, тобто соціальні виплати. Заявник є ФОП, але кошти не заробляв.
З показань свідка ОСОБА_7  вбачається, що заявник є його племінником, він приїжджав часто до свого батька в село Комарів, допомагав йому по господарству, а де він працював йому невідомо. Батько заявника часто приїжджав до онучки, а заявник деякий час проживав з батьком, та, напевно, перебував на його утриманні. В свого батька він допомагав по господарству, його батько передавав йому кошти на ремонт та будівництво, ОСОБА_1 роботящий, без роботи не сидить, підробляє, але про його доходи йому не відомо.
З показань свідка ОСОБА_9  вбачається, що заявник є чоловіком її дочки. Батько заявника дуже багато матеріально допомагав заявнику, фактично повністю його забезпечував, а також допомагав коштами на лікування дитини. Деякий період заявник проживав з батьком в його господарстві в селі Комарів. Заявник офіційно не був ніде працевлаштований, але підробляв неофіційно з 2022 року і до даного часу епізодично. Він також оформився приватним підприємцем, але він сам не міг матеріально забезпечувати сім`ю, батько передавав йому гроші, а він передавав ці гроші її дочці.
З показань свідка  ОСОБА_10 вбачається, що заявник є її племінником і його батько передавав йому кошти. Також заявник підробляв в селі на різних роботах. Також ОСОБА_1 певний час проживав з батьком, коли посварився з дружиною.
Судом також встановлено, що заявник ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 та його рідним батьком є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що не заперечується учасниками справи, а також підтверджується свідоцтвом про народження заявника серії НОМЕР_3 , рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 26.07.2016 року по справі № 717/1012/16-ц та ухвалою Кельменецького районного суду Чернівецької області від 29.12.2025 року в даній справі, яким ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був позбавлений батьківських прав щодо заявника.
Під час повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України батька заявника ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 було мобілізовано, в результаті чого він проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та зник безвісти 10.01.2024 року, що підтверджується сповіщенням сім`ї від 11.01.2024 року №169 на ім`я його брата - ОСОБА_11 , витягом з єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12024262100000012 від 13.01.2024 року та витягом з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин № ВГ/В -20251201-42.
Заявник ОСОБА_1 перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 з 30.07.2022 року, що підтверджується актовим записом про шлюб №62 від 30.07.2022 року ( а.с.97), а також подружжя має малолітню дитину ОСОБА_12 , що підтверджується актовим записом про народження №25 від 02.03.2023 року (а.с.95)
ОСОБА_3 з 21.01.2023 року по 24.12.2023 року переказував на рахунок заявника ОСОБА_1 грошові кошти в загальній сумі 92 тисячі гривень, що підтверджується випискою по особовому рахунку заявника АТ КБ «ПриватБанк» від 13.10.2025 року (а.с.36).
Також заявник ОСОБА_1 періодично проживав з батьком ОСОБА_3 , його матір`ю та братом ОСОБА_11 в селі Комарів Дністровського району Чернівецької області, що підтверджується Актом підтвердження факту проживання особи без реєстрації за відповідною адресою від 08.10.2025 року ( а.с.25) та показаннями свідків.
Заявник ОСОБА_1 підтримував сімейні відносини з ОСОБА_3 протягом 2022-2023 років та до моменту безвісного зникнення останнього, що підтверджується показаннями свідків та скріншотами з мобільного терміналу заявника ( а.с.12 -23)
Батько заявника перераховував на його банківську картку кошти, проте суд вважає, що дані кошти не були єдиним доходом заявника, який офіційно не працював, проте згідно показань свідків мав неофіційні доходи від періодичних підробітків, а також з 28.12.2023 року заявник зареєстрований як фізична особа - підприємець, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 29.12.2023 року (а.с. 55), хоча і не отримував доходів від даної підприємницької діяльності, що підтверджується індивідуальними відомостями з Реєстру застрахованих осіб (форми ОК-5 та ОК-7), відповідно до яких відсутні записи про сплату страхових внесків та нарахування заробітної плати (а.с.52-53), відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу ОСОБА_1 , станом на 28.01.2026 року. 
Отже, з даних письмових доказів та показань свідків вбачається, що заявник проживав з своїм батьком лише періодично, тобто не тривалий час, він мав свою сім`ю - дружину та дитину, він є працездатним та мав інші доходи, крім грошових коштів батька, оскільки з показань свідків вбачається, що заявник мав інші неофіційні доходи, тобто матеріальна допомога батька не була єдиним його доходом та засобом для його існування, протягом тривалого часу, і дослідженими судом даказами не підтверджується факт перебування заявника на повному утриманні його батька ОСОБА_3 .
Крім того, під час періодичного проживання з батьком заявник проживав з братом та мамою свого батька, що підтверджується показаннями свідків та поясненнями самого заявника, - ОСОБА_13 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , що стверджується свідоцтвом про її смерть серії НОМЕР_4 та ОСОБА_11 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 15.01.2026 року № 00055912770. 
Відповідно до  абзацу першого частини шостої статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"( в редакції станом на 10.01.2024 року - день безвісного зникнення батька заявника - ОСОБА_3 ) за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України та «Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 року № 884, ( в редакції станом на 10.01.2024 року - день безвісного зникнення батька заявника - ОСОБА_3 ) пунктом 7 якої передбачено, що виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. 
Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 22.07.2025 року звернувся до військової частини НОМЕР_1 із заявою про здійснення йому виплат, як утриманцю зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_3 , проте йому було відмовлено, що підтверджується листом військової частини НОМЕР_1 від 11.08.2025 року № 15/15948(а.с.59), оскільки з 01.02.2025 року внаслідок змін в законодавство підлягає застосуванню пункт 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", в редакції з 01.02.2025 року, яким визначено, що за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігається виплата грошового забезпечення.  Військовослужбовець має право скласти у письмовій довільній формі особисте розпорядження на випадок захоплення його в полон або заручником, інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти про виплату належного йому грошового забезпечення особі (особам) за його вибором, визначивши розмір частки таких осіб у відсотках (далі - особисте розпорядження на випадок полону). 
У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону грошове забезпечення виплачується дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовця аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови що ці права не були поновлені). Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 50 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань. 
У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці четвертому цього пункту, грошове забезпечення виплачується повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законним представником яких є військовослужбовець. Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 20 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.
Крім того, відповідно до п.6 «Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 року № 884, ( в редакції станом на 22.07.2025 року, тобто на час звернення заявника до військової частини із заявою про виплати, як утриманцю безвісно зниклого військовослужбовця ОСОБА_3 ) передбачено, що виплата грошового забезпечення здійснюється:  
особам, визначеним в особистому розпорядженні на випадок полону, відповідно до зазначеного розміру частки у відсотках після здійснення встановлених законом відрахувань. У разі відсутності в особистому розпорядженні на випадок полону стовідсоткового розподілу грошового забезпечення нерозподілена частка грошового забезпечення зберігається за військовослужбовцями;
у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону - рівними частками в загальній сумі 50 відсотків грошового забезпечення (після здійснення встановлених законом відрахувань) - дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовців аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови, що ці права не були поновлені);
у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці третьому цього пункту, - рівними частками, в загальній сумі 20 відсотків грошового забезпечення (після здійснення встановлених законом відрахувань), - повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законними представниками яких є військовослужбовці.
Відповідно до ч.1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно п.5) ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про  встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Згідно п.2 ) ч.12 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту  перебування фізичної особи на утриманні;  Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Отже після виникнення правовідносин між військовою частиною НОМЕР_1 та заявником, 22.07.2025 року, щодо виплат утриманцю зниклого безвісти військовослужбовця вказаними вище нормами законодавства - пунктом 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 року № 884 не передбачено виплат утриманцям зниклого безвісти військовослужбовця, тобто встановлення такого юридичного факту не матиме значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав, тобто такий факт не має юридичного значення для мети, з якою заявник звернувся до суду - для отримання виплат утриманцю зниклого безвісти військовослужбовця.
Дану обставину також визнав та не заперчив в судовому засіданні представник заявника, який пояснив, що заявник не віднесений до переліку осіб, які мають право на отримання грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця безпосередньо на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», встановлення юридичного факту перебування на утриманні у даній справі має самостійне та похідне правове значення.
Суд відхиляє доводи представника заявника та його посилання на Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», зокрема ст.30 та 31 даного закону, якими встановлено, що право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31). Члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування, оскільки суд вважає, що даним законом врегульовані правовідносини у випадку смерті військовослужбовців та не регулюють питання виплат при зникненні безвісти військовослужбовців Збройних сил України.
Також суд відхиляє доводи представника заявника та його посилання на Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», так як цим законом регулюються правовідносини у разі смерті військовослужбовців і надання статус члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України, який встановлюється в позасудовому порядку відповідно до ст. 10-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яким визначено, що порядок надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України визначається Кабінетом Міністрів України, наразі, Постановою КМУ від 23.09.2015 року №740 «Про затвердження Порядку надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України», оскільки законодавством встановлено позасудовий порядок отримання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України, на чому акцентував увагу Верховний Суд у своїй постанові від 30 серпня 2023 року у справі № 332/1267/23 і таким утриманцям загиблого (померлого) виплачується пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Суд також вважає, що доданих правовідносин не застосовується ст.16 та ст.16- 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», якими передбачено одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві. Зокрема згідно ч.1 та чи4 ст.16-1 даного закону передбачено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті. До членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать, крім інших, інші утриманці загиблої (померлої) особи, які мають право на пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Суд відхиляє доводи та докази заявника та його представника у вигляді показань свідків та виписки з банківського рахунку заявника, як доказ перебування заявника на повному утриманні безвісно зниклого ОСОБА_3 , оскільки з показань свідків вбачається, що заявник також мав доходи від неофіційної роботи - підзаробітків, під час періодичного проживання в господарстві батька він утримував господарство та займався там ремонтними роботами, а виписка з банківського рахунку заявника про отримання ним коштів від безвісти зниклого батька ОСОБА_3 не є достатнім доказом, що дані кошти заявник використовував на власне повне утримання, тобто даний доказ не узгоджується з іншими доказами по справі.
Також з показань свідків вбачається, що заявник використовував кошти, які надсилав йому батько для утримання своєї малолітньої дитини.
Суд вважає, що в порушення ст.81 ЦПК України заявник та його представник не надали суду належних та допустимих доказів, що заявник перебував на повному утриманні свого батька ОСОБА_3 тривалий час або постійно, а досліджена судом банківська виписка з рахунку заявника свідчить, що ОСОБА_3 перераховував кошти заявнику менше одного року в період з початку військової служби і до його безвісного зникнення та не свідчить беззаперечно, що дані кошти заявник використовував на своє утримання. 
Крім того, в порушення ст.81 ЦПК України заявник та його представник не надали суду належних та допустимих доказів, що заявник був непрацездатний та допомога ОСОБА_3 була тривалим, постійним і основним джерелом засобів до існування заявника.
Враховуючи викладене вище, суд доходить висновку, що заява не підлягає задоволенню і в задоволенні зави слід відмовити повністю за безпідставністю 
Керуючись ст. ст. 19,89, 229, 264,265, 293,294, 315 -319 ЦПК України, суд,- 
УХВАЛИВ:
В задоволенні заяви ОСОБА_1 про перебування на утриманні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є військовослужбовцем Збройних сил України та зник безвісти 10 січня 2024 року під час виконання бойового завдання, відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження  якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне судове рішення складено 24.02.2025 року.

Суддя Телешман О.В.